ПОРІВНЯЛЬНА ТАБЛИЦЯ 
проекту Закону України «Про Вищий спеціалізований суд з питань інтелектуальної власності»
Запропонована редакція з метою погодження для включення  правової норми до змісту  проекту Закону України «Про Вищий суд з питань інтелектуальної власності»
	Правки до запропонованої редакції з метою погодження для включення  правової норми до змісту  проекту Закону України «Про Вищий суд з питань інтелектуальної власності»
	
І. ЗАГАЛЬНА ЧАСТИНА		
ПЕРШИЙ РОЗДІЛ		
Стаття 1. Призначення закону 		
1. Цей закон поширюється на фізичних осіб та юридичних осіб (підприємств, організацій, державних та інших органів), які є або суб’єктами прав інтелектуальної власності, або іншими особами, які мають право на використання та/або захист прав інтелектуальної власності звертаються до суду, яким є Вищий суду з питань інтелектуальної власності за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
2. Іншою особою, що має право на використання та/або захист прав інтелектуальної власності у Вищому суді з питань інтелектуальної власності є:
1) ліцензіат;
2) організація колективного управління правами інтелектуальної власності, за якою в установленому порядку визнано право на представництво суб’єктів права інтелектуальної власності, наскільки це дозволяє національне або міжнародне законодавство, що застосовується, та відповідно до його положень;
3) професійна організація захисту, за якою визнано у встановленому порядку право на представництво суб’єктів права інтелектуальної власності, наскільки це дозволяє національне або міжнародне законодавство, що застосовується, та відповідно до його положень.
3. Метою цього Закону є вжиття заходів, спрямованих на:
1) ефективне забезпечення прав інтелектуальної власності,
2) правове забезпечення розповсюдження нових творів, ідей та знань,
3) унеможливлення втрати стимулів для інновації та творчої праці,
4) унеможливлення правових підстав для скорочення інвестицій в людський капітал та галузі економіки, 
5) розвиток зайнятості та поліпшення конкурентоспроможності.
4. Охорона та захист прав інтелектуальної власності в суді має надати винахідникам чи представникам творчих професій можливість отримувати належну винагороду за свій винахід або твір. 
5.Захист прав інтелектуальної власності в суді також має створити умови для якнайширшого розповсюдження нових творів, ідей та знань. 
6. Захист прав інтелектуальної власності в суді не повинен ставати на заваді свободи слова, вільного обігу інформації та захисту особистих даних, у тому числі в Інтернет.
7. Вищий суду з питань інтелектуальної власності також розглядає заяви прокурорів, що звертаються до суду в інтересах держави (за захистом порушеного права держави).
8. Цей закон є єдиним законом, що визначає статус, юрисдикцію та питання підсудності  справ у сфері захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції суду, яким є Вищий суд з питань інтелектуальної власності
9. Угода (усна чи письмова) про відмову від права на звернення до суду є недійсною. 
10. Цей закон не дозволяє розгляду спорів щодо захисту або щодо відновлення захисту об'єкта права інтелектуальної власності, який на дату подання до суду позовної заяви (заяви) належав до суспільної власності. 
		
Стаття 2. Спеціалізований суд
1.	Вищий суд з питань інтелектуальної власності є юридичною особою. 
2.	Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи у сфері захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції, керуючись нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус судів» та положеннями цього Закону.
3.	Адміністративними посадами у Вищому суді з питань інтелектуальної власності є посади голови суду та заступника голови суду,  які обираються на посади зборами суддів відповідного суду з числа професійних суддів цього суду на термін до трьох років. Присяжні мають право бути присутніми на зборах при обранні голови суду та заступника голови суду без права голосу.
4.	Вищий суд з питань інтелектуальної власності,  як суд першої інстанції у системі судоустрою є місцевим судом, представленими окружними судами  за зональним регіональним обслуговуванням областей, Автономної Республіки Крим, м.Києва та м. Севастополя. 
5.	Кожний з окружних судів за зональним регіональним обслуговуванням областей, Автономної Республіки Крим, м.Києва та м. Севастопол є юридичною особою. 
6.	Окружними судами  за зональним регіональним обслуговуванням Вищого суду з питань інтелектуальної власності є:
1)	Дніпропетровський окружний суд, який обслуговує Дніпропетровську, Запорізьку, Луганську та Донецьку  області.
2)	Київський окружний суд, який обслуговує м. Київ, Вінницьку, Житомирську, Київську, Тернопільську, Хмельницьку, Черкаську, Чернігівську області.
3)	Львівський окружний суд, який обслуговує Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Рівненську, Чернівецьку області.
4)	Одеський окружний суд, який обслуговує Кіровоградську, Миколаївську, Одеську, Херсонську області, Автономну Республіку Крим та м. Севастополь.
5)	Харківський окружний суд, який обслуговує Полтавську, Сумську, Харківську області.
7.	У кожному окружному суді Вищого суду з питань інтелектуальної власності можуть діяти чотири Палати:
1)	Перша Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.
2)	Друга Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.
3)	Третя Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та/або конкурентним законодавством і правами інтелектуальної власності,  та/або не традиційними об’єктами права інтелектуальної власності, та/або науковими відкриттями, та/або комерційними таємницями, та/або ноу-хау, та/або з кіберзлочинами тощо.
4)	Четверта Палата – Палата з  розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством (зловживання монопольним становищем, узгоджені дії, недобросовісна конкуренція, інформаційні порушення тощо).
6. Рішення про утворення  інших судових Палат в окружних судах,  склад суддів кожної Палати, а також про обрання секретаря кожної судової Палати приймаються зборами суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності за пропозицією голови суду. Присяжні без права голосу мають право бути присутніми на зборах суддів, до засідання яких внесено відповідне питання  щодо утворення судових Палат в окружних судах,  склад суддів кожної Палати, а також про обрання секретаря кожної судової Палати.
7. Судову палату очолює секретар судової палати, який обирається з числа суддів цього суду строком на три роки.
8. Голова та його заступник у кожному окружному суді Вищого суду з питань інтелектуальної власності обираються на адміністративні посади зборами суддів відповідного суду з числа професійних суддів цього суду на термін до трьох років. Присяжні мають право бути присутніми на зборах при обранні голови суду та заступника голови суду без права  голосу.
9. Суддя, обраний на адміністративну посаду, не може обіймати одну адміністративну посаду відповідного суду більш як два строки поспіль.
10. Розгляд певних категорій справ судовими палатами Вищого суду з питань інтелектуальної власності  на окружному рівні може здійснюватися колегіально з залученням суддів (з урахуванням їх спеціалізації) із судів, що спеціалізуються виключно на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ.
		
9. Вищий суд з питань інтелектуальної власності є єдиним спеціалізованим судом, що має палату для апеляційного перегляду рішень всіх палат окружних місцевих судів у цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах у сфері захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції в разі порушення матеріальних або процесуальних норм судом першої інстанцій.
		
10. Вищий суд з питань інтелектуальної власності є єдиним спеціалізованим судом, що діє як суд першої інстанції з розгляду окремих категорій справ, де стороною виступає:
1)	Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави (за захистом порушеного права держави), 
2)	Антимонопольний комітет за захистом права, порушеного органом виконавчої влади, 
3)	Орган виконавчої влади за захистом порушеного права держави, в т.ч. через кіберзлочини та неправомірне втручання в інформаційні ресурси держави.
11. Виключно Вищий суд з питань інтелектуальної власності діє як суд першої інстанції  у справах, де обидві сторони представлені або органами виконавчої влади, або органами місцевого самоврядування, або їхніми посадовими чи службовими особами, або іншими суб'єктами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих державою повноважень.
12. Вищий суд з питань інтелектуальної власності є єдиним спеціалізованим судом, що діє як суд першої інстанції з розгляду справ, пов’язаних з секретними винаходами корисними моделями., державною таємницею та провадженнями у справах за участю іноземних осіб (іноземним елементом).
		
13. Палата для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду Верховного Суду є  єдиним судом, що має право перегляду рішень Вищого суду з питань інтелектуальної власності в разі порушення матеріальних або процесуальних норм судом першої інстанції та/або апеляційної інстанції.		
Стаття 3. Підсудність справ
1. З врахуванням підсудності категорій справ кожна особа має право звернутися до Вищого суду з питань інтелектуальної власності як до суду першої та до суду апеляційної інстанції за захистом свого права інтелектуальної власності та/або конкурентного права (правил, торгових та інших чесних звичаів у підприємницькій діяльності).
2. Суд у випадках та в порядку, встановлених цим Законом, може постановити рішення, зокрема, про: 
1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 
2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 
3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, та знищення таких товарів; 
4) вилучення з цивільного та господарського обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності, або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; 
5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності; 
6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення. 
7) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з визначенням розміру відшкодування; 
8) відшкодування збитків, завданих порушенням майнових прав з визначенням розміру відшкодування;
9) стягнення із порушника доходу, як втраченої (упущеної) вигоди отриманого внаслідок порушення, з визначенням розміру стягнення; 
10)  виплати компенсації фізичній особі, що визначається судом в межах 10 мінімальних заробітних плат (якщо інший мінімальний розмір компенсації не встановлено законом) та у разі відсутності у суду доказів, які обґрунтовують більші межі моральної (немайнової) шкоди, разового грошового стягнення, збитків, або стягнення доходу, як втраченої (упущеної) вигоди тощо; 
11) заборону опублікування творів, їх виконань чи постановок, випуску примірників фонограм, відеограм, їх сповіщення, припинення їх розповсюдження, вилучення (конфіскацію) контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм чи програм мовлення та обладнання і матеріалів, призначених для їх виготовлення і відтворення, публікацію у пресі інформації про допущене порушення тощо; 
12) вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та об'єктів суміжних прав, засобів обходу технічних засобів та про канали розповсюдження;
13) дійсність або не дійсність відповідного свідоцтва (патенту) на об’єкт права інтелектуальної власності,  після державної реєстрації  рішення про видачу такого свідоцтва (патенту);
14) чинність або не чинність відповідного рішення будь-якого органу державної виконавчої влади або юридичної особи у відношенні до прав на будь-який об’єкт права інтелектуальної власності.
15) встановлення факту авторства на певний твір автора або співавтора; 
16) встановлення власника свідоцтва або власника патенту на певну дату або на певний часовий період, що відбувся; 
17) укладання та виконання ліцензійних договорів або інших договорів, пов’язаних з правами авторського права; 
18) порушення прав власника свідоцтва або патенту;
19) встановлення укладача або перекладача певного твору; 
20) встановлення факту використання об’єкту права інтелектуальної власності та плагіату;
21) встановлення факту державної реєстрації умов та положень статуту або договору, що містять норми та положення в частині права інтелектуальної власності та/або конкурентного права (правил, торгових та інших чесних звичаїв у підприємницькій діяльності), - як доказу, що свідчить про підстави аналогії права в судовому процесі;
22) про видачу примусової ліцензії на об’єкт права інтелектуальної власності або примусового укладання ліцензії на об’єкт чи об’єкти права інтелектуальної власності в інтересах фізичних осіб, підприємств та організацій, а також в інтересах держави, державних виконавчих та інших органів;
23) порушення особистих немайнових прав інтелектуальної власності;
24) про забезпечення доказів в Інтернеті шляхом встановлення факту до подання позуву або заяви на підставі клопотання будь-якої особи про фіксацію відповіді на питання про те, яке саме інформаційне наповнення містять ресурси/посилання в Інтернеті за певною адресою мережевої сторінки;
25) накладення в разі неповаги до суду (або до технічного експерта, або до експерта, або до судового експерта, або до спеціаліста, або до перекладача) на порушника штрафу у розмірі або 10 відсотків мінімальної заробітної плати, або 0,1 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача (заявника). Штраф накладається в т.ч. через використання  заборонених засобів  зв'язку з судом стороною у справі, яким є або гучномовець, або прожектор на морі, або радіостанція, або релейна станція, або переносна радіостанція. Штраф перераховується на спеціальні рахунки суду.
3. Вищий суд з питань інтелектуальної власності  розглядає вимоги щодо перевірки законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхньої посадової або службової особи, прийняті або вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій, пов’язаних з:
1) переміщенням товарів через митний кордон України з порушенням прав інтелектуальної власності;
2) спрощеною процедурою знищення товарів, митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності;
3) призупиненням митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру.
		
4. Суд має право вжити заходи, які можуть бути необхідними для встановлення кримінальної відповідальності за кіберзлочини.
		
5. Суд має право вжити заходи, які можуть бути необхідними для встановлення кримінальної, цивільної або адміністративної відповідальності посадових осіб юридичної особи за кіберзлочини, що було вчинено на користь юридичної особи будь-якою фізичною особою, що займала керівну або виконавчу посаду юридичної особи, в силу: повноважень представляти цю юридичну особу; повноважень приймати рішення від імені цієї юридичної особи;. повноважень здійснювати контроль в рамках цієї юридичної особи. 
 		
Стаття 4. Питання підсудності Першої Палати  суду першої інстанції
1. Перша Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення порушує справи за позовними заявами та письмовими заявами, які зокрема пов’язані з:
1) кримінальною відповідальністю за порушення авторського права і суміжних прав за незаконне відтворення, розповсюдження творів науки, літератури і мистецтва, комп'ютерних програм і баз даних, а так само незаконне відтворення, розповсюдження виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення, їх незаконне тиражування та розповсюдження на аудіо- та відеокасетах, дискетах, інших носіях інформації, або інше умисне порушення авторського права і суміжних прав;
2) порушенням спільного авторського права співавтора або співавторів;
3) невиконанням умов авторських договорів;
4) захистом прав, управління якими здійснює організація колективного управління від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень;
5) вчиненням будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права, з урахуванням обмежень прав, передбачених Законом України «Про авторське право та суміжні права», іншими Кодексами та Законами України та нормами міжнародного права; 
6) опублікуванням, відтворенням, ввезенням на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; 
7) плагіатом у формі оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору;
8)  ввезенням на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; 
9) вчиненням дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;
10) будь-якими діями для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виго-товлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; 
11) підробленням, зміною чи вилученням інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління;
12) розповсюдженням, ввезенням на митну територію України з метою розповсюдження, публічного сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі;
13) захистом особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав;
14) вимогою визнання та поновлення своїх прав, у тому числі вимогою заборони дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;
15) вимогою поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; 
16) вимогою відшкодування моральної (немайнової) шкоди (в т.ч. шкоди діловій репутації) та майнової шкоди;
17) вимогою про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій; 
18) вимогою припинення підготовчих дій до порушення авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі призупинення митних процедур, якщо є підозра, що можуть бути пропущені на митну територію України чи з її митної території контрафактні примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технічних засобів захисту, в порядку, передбаченому Митним кодексом України;
19) вимогою участі в інспектуванні виробничих приміщень, складів, технологічних процесів і господарських операцій, пов'язаних з виготовленням примірників творів, фонограм і відеограм, щодо яких є підстави для підозри про порушення чи загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;
20) вимогою публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень; 
21) вимогою до осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів і об'єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження; 
22) накладенням на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України;
23) вилученням чи конфіскацію всіх контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм чи програм мовлення, щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту. Це стосується також усіх кліше, матриць, форм, оригіналів, магнітних стрічок, фотонегативів та інших предметів, за допомогою яких відтворюються примірники творів, фонограми, відеограми, програми мовлення, а також матеріали і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення засобів обходу технічних засобів захисту;
24) передачею на вимогу особи, яка є суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав і права якої порушено, вилучених контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;
25) знищенням контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;
26) відчуженням матеріалів і обладнання, що використовувалися для відтворення контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення із перерахуванням виручених коштів до Державного бюджету України;
27) забороною відповідачеві, щодо якого є достатні підстави вважати, що він є порушником авторського права і (або) суміжних прав, вчиняти до винесення рішення чи ухвали суду певні дії, а саме: виготовлення, відтворення, продаж, здавання в майновий найм, прокат, ввезення на митну територію України та інше передбачене законодавством використання, а також транспортування, зберігання або володіння з метою введення в цивільний обіг примірників творів, у тому числі комп'ютерних програм і баз даних, а також записаних виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, щодо яких припускається, що вони є контрафактними, і засобів обходу технічних засобів захисту;
28) вжиттям заходів для забезпечення розшуку і накладення арешту на: 
а) примірники творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), записаних виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, щодо яких припускається, що вони є контрафактними, а також засоби обходження технічних засобів захисту; 
б) матеріали й обладнання, призначені для їх виготовлення і відтворення; 
в) документи, рахунки та інші предмети, що можуть бути доказом вчинення протиправних дій. 
29) застосуванням тимчасових заходів до пред'явлення позову або до початку розгляду справи за участю іншої сторони (відповідача) шляхом: 
а) винесення ухвали про огляд приміщень, в яких, як припускається, відбуваються дії, пов'язані з порушенням авторського права і (або) суміжних прав; 
б) накладення арешту і вилучення всіх примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), записаних виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, щодо яких припуска-ється, що вони є контрафактними, засобів обходження технічних засобів захисту, а також матеріалів і обладнання, що використовуються для їх виготовлення і відтворення; 
в) накладення арешту і вилучення рахунків та інших документів, які можуть бути доказом вчинення дій, що порушують або створюють загрозу порушення (чи підтверджують наміри вчинення порушення) авторського права і (або) суміжних прав;
30) відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди, з визначенням розміру відшкодування; 
31) відшкодуванням збитків, завданих порушенням майнових прав з визначенням розміру відшкодування;
32) стягненням із порушника доходу, як втраченої (упущеної) вигоди отриманого внаслідок порушення, з визначенням розміру стягнення; 
33) виплатою компенсації фізичній особі, що визначається судом в межах 10 мінімальних заробітних плат (якщо інший мінімальний розмір компенсації не встановлено законом) та у разі відсутності у суду доказів, які обґрунтовують більші межі моральної (немайнової) шкоди, разового грошового стягнення, збитків, або стягнення доходу, як втраченої (упущеної) вигоди тощо; 
34) виготовленням та розповсюдженням контрафактних носіїв (дисків) із копіями комп'ютерних  програм;
35) продажем комп’ютерної техніки з комп'ютерною  програмою, попередньо встановленою із порушенням ліцензійних угод;
36) встановленням неліцензійної комп'ютерної  програми на замовлення користувача;
37) відтворенням неліцензійної комп'ютерної програми кінцевим користувачем або власником комп’ютерної техніки;
38)  встановленням комп'ютерної програми на замовлення користувача у більшій кількості копій, ніж це передбачено умовами ліцензійної угоди;
39)  порушенням правил вільного користування комп'ютерною програмою, що розповсюджується шляхом надання  доступу із використанням Інтернет та на умовах відсутності ліцензійної угоди;
40) відтворенням комп'ютерної програми певної назви у комп'ютерній програмі з іншою назвою;
41) встановленням факту того, що вихідні тексти (вихідні коди) або їх частина комп'ютерної програми певної назви є переробкою вихідних текстів (вихідних кодів) комп'ютерної програми з іншою назвою;
42) встановленням факту того, що комп'ютерна програма певної назви є самостійним, оригінальним твором, відмінним від комп'ютерної програми з іншою назвою;
43) встановленням ознаки неліцензійності використання комп'ютерної програми;
44) встановленням факту патентної чистоти на технічне завдання чи технічний опис комп'ютерної програми;
45) встановленням факту того, що до комп'ютерної програми  були внесені зміни (модифікації), пов'язані із функціонуванням комп'ютерної програми без згоди власника майнових прав інтелектуальної власності;
46) вимогою прийняття інших передбачених національним законодавством та міжнародними договорами (угодами, положеннями) заходів, пов'язаних із захистом авторського права та суміжних прав, в т.ч. у зв’язку з відмовою особи, уповноваженої державою у видачі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір;
47) вимогою прийняття інших передбачених національним законодавством та міжнарод-ними договорами (угодами, положеннями) заходів, пов'язаних із виплатою винагороди (роялті) від ціни продажу та ціни будь-якого перепродажу твору мистецтва, який відбувся після першого здійсненого автором відчуження твору мистецтва.
2. Заява про застосування тимчасових заходів розглядається тільки за участю заявника у дводенний строк з дня її подання.
Ухвала суду про застосування тимчасового заходу підлягає негайному виконанню органом державної виконавчої служби або приватним судовим виконавцем за участю заявника. 
3. До прийняття ухвали про застосування тимчасових заходів, зазначених в п.29 цієї статті суд має право вимагати від заявника обґрунтування того, що він є суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав і що ці права порушені або невідворотно будуть порушені, а також видати заявнику судову ухвалу щодо внесення застави або еквівалентної гарантії, достатньої для того, щоб запобігти зловживанню тимчасовим заходом.
4. Застава полягає у внесенні на депозит суду заявником чи іншими особами грошей чи передачі інших матеріальних цінностей. Розмір застави (гарантії) визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути меншим від 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більшим від розміру заявленої шкоди. 
5. У разі застосування визначених в п.29 цієї статті тимчасових заходів відповідач має право вимагати їх зміни чи скасування, а заявник зобов'язаний подати позов до суду про захист порушених авторських чи суміжних прав не пізніше 15 календарних днів від дня застосування тимчасового заходу. 
6. Застава повертається повністю заявникові при відмові суду у прийнятті позову до розгляду чи задоволенні позову повністю або частково. У противному разі застава звертається на виконання рішення про компенсацію шкоди відповідачеві, завданої застосуванням тимчасових заходів. 
7. При скасуванні визначених в абзаці першому цієї частини тимчасових заходів або якщо при розгляді справи з'ясується відсутність факту порушення чи загрози порушення авторського права і (або) суміжних прав, суд має право на клопотання відповідача прийняти судове рішення щодо надання відповідачу належної компенсації позивачем за будь-яку шкоду, завдану цими заходами. 
8. У разі призупинення органом доходів і зборів митного оформлення товарів, що містять об'єкти права інтелектуальної власності, за відсутності вагомих причин вважати такі товари контрафактними
		
Стаття 5. Питання підсудності Другої Палати  суду першої інстанції
1. Друга Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення порушує справи за позовними заявами та письмовими заявами, які  зокрема пов’язані з:
1) кримінальною відповідальністю за незаконне використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка, топографії інтегральної мікросхеми, сорту рослин, раціоналізаторської пропозиції, привласнення авторства на них, або інше умисне порушення права на ці об'єкти;
2) кримінальною відповідальністю за незаконне використання знаку для товарів і послуг, фірмового найменування, квалі-фікованого зазначення походження товару, або інше умисне порушення права на ці об'єкти;
3) умовами одержання винахідником службового винаходу (корисної моделі) винагороди та її розміру;
4) рішенням експертизи за результатами розгляду заявленого на видачу патенту на винахід (корисну модель);
5) дійсністю або не дійсністю відповідного патенту на винахід (корисну модель),  після державної реєстрації рішення про видачу такого патенту на винахід (корисну модель);
6) чинністю або не чинністю відповідного рішення будь-якого органу державної виконавчої влади (в т.ч. апеляційної палати при цьому органі)  або юридичної особи (в т.ч. апеляційної палати при цій особі) щодо видачі патенту на винахід (корисну модель) за результатами експертизи заявленого на видачу патенту на винахід (корисну модель);
7) встановленням факту авторства або співавторства на винахід (корисну модель);
8) виконанням договору в частині платежів з власником патенту чи деклараційного патенту на винахід (корисну модель) після публікації заяви власника запатентованого винаходу (корисної моделі) про готовність надання будь-якій особі дозволу на використання запатентованого винаходу (корисної моделі);
9) заявою про надання будь-якій особі дозволу на використання винаходу (корисної моделі), якщо винахід (корисна модель), крім секретного винаходу (корисної моделі), не використовується або недостатньо вико-ристовується в Україні протягом трьох років починаючи від дати публікації відомостей про видачу патенту або від дати, коли використання винаходу (корисної моделі) було припинено;
10) зобов'язання дати дозвіл (видати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) пізніше виданого патенту, якщо винахід (корисна модель) останнього призначений для досягнення іншої мети або має значні техніко-економічні переваги і не може використовуватись без порушення прав першого власника;
11) умовами видачі ліцензії і виплати компенсації та їх розміру власнику запатентованого винаходу (корисної моделі);
12) недійсністю (повною або частковою) патенту на винахід (корисну модель) у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці;
в) порушення прав на подачу в Україні та /або розгляду в Україні заявки для патентування винаходу (корисної моделі) в іноземних державах;
г) видачі патенту на винахід (корисну модель) внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб;
13) встановленням факту використання винаходу (корисної моделі); 
14) встановленням власника патенту на винахід (корисну модель); 
15) порушенням прав власника патенту на винахід (корисну модель);
16) укладанням (в т.ч. примусовим) та виконанням ліцензійних договорів з власником майнових прав на винахід (корисну модель); 
17) правом попереднього користування на винахід (корисну модель); 
18) рішенням експертизи за результатами розгляду заявленого на видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг;
19) дійсністю або не дійсністю відповідного свідоцтва на знак для товарів і послуг  після державної реєстрації рішення про видачу такого свідоцтва на знак для товарів і послуг;
20) чинністю або не чинністю відповідного рішення будь-якого органу державної виконавчої влади (в т.ч. апеляційної палати при цьому органі)  або юридичної особи (в т.ч. апеляційної палати при цій особі) щодо видачі свідоцтва на знак для товарів і послуг за результатами експертизи знаку, заявленого на видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг;
21) припиненням дії свідоцтва у зв'язку з перетворенням знаку для товарів і послуг в позначення, що стало загальновживаним як позначення товарів і послуг певного виду після дати подання заявки;
22) достроковим припиненням дії свідоцтва (повністю або частково), якщо знак для товарів і послуг не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації;
23) достроковим припиненням дії свідоцтва (повністю або частково), якщо знак для товарів і послуг у зв’язку з наявністю обставини, що перешкоджають вико-ристанню знака незалежно від волі власника свідоцтва (в т.ч. через обмеження імпорту чи інших вимог до товарів і послуг, встановлених законодавством); 
24) достроковим припиненням дії свідоцтва (повністю або частково), якщо знак для товарів і послуг у зв’язку з можливістю введенням в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду;
25) не дійсністю свідоцтва на знак для товарів і послуг повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знаку для товарів і послуг умовам надання правової охорони; 
26) не дійсністю свідоцтва на знак для товарів і послуг повністю або частково у разі наявності у свідоцтві елементів зображення знаку та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; 
27) видачею свідоцтва на знак для товарів і послуг внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб;
28) встановленням власника свідоцтва на знак для товарів і послуг; 
29) укладанням та виконанням ліцензійних договорів з власником майнових прав на знак для товарів і послуг; 
30) порушенням прав власника свідоцтва на знак для товарів і послуг; 
31) визнання знака для товарів і послуг добре відомим;
32) рішенням експертизи за результатами розгляду заявленого на видачу патенту на промисловий зразок;
33) дійсністю або не дійсністю відповідного патенту на промисловий зразок,  після державної реєстрації рішення про видачу такого патенту на промисловий зразок;
34) чинністю або не чинністю відповідного рішення будь-якого органу державної виконавчої влади (в т.ч. апеляційної палати при цьму органі)  або юридичної особи (в т.ч. апеляційної палати при цій особ) щодо видачі патенту на промисловий зразок за результатами експертизи заявленого на видачу патенту на промисловий зразок;
35) встановленням факту авторства або співавторства на промисловий зразок;
36) виконанням договору в частині платежів з власником патенту на промисловий зразок після публікації заяви власника запатентованого промислового зразка про готовність надання будь-якій особі дозволу на використання запатентованого промисло-вого зразка;
37) зобов'язанням дати дозвіл (видати ліцензію) на використання промислового зразка власнику пізніше виданого патенту, якщо промисловий зразок останнього призначений для досягнення іншої мети або має значні техніко-економічні переваги і не може використовуватись без порушення прав першого власника;
38) умовами видачі ліцензії і виплати компенсації та їх розміру власнику запатентованого промислового зразка;
39) недійсністю (повною або частковою) патенту на промисловий зразок у разі:
а) невідповідності запатентованого промиослового зразка умовам патентоспроможності; 
б) наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці; 
в) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. 
40) встановленням факту використання промислового зразка; 
41) встановленням власника патенту на промисловий зразок; 
42) порушенням прав власника патенту на промисловий зразок;
43) укладанням (в т.ч. примусовим) та виконанням ліцензійних договорів з власником майнових прав на промисловий зразок; 
44) правом попереднього користування на промисловий зразок; 
45) рішенням за заявкою щодо видачі свідоцтва на кваліфіковане зазначення походження товару та/або права на використання кваліфікованого зазначення походження товару;
46) дійсністю або не дійсністю відповідної реєстрації та свідоцтва про реєстрацію кваліфікованого зазначення походження товару у разі його невідповідності умовам надання правової охорони; 
47) припиненням дії реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару у разі втрати характерних для даного геогра-фічного місця умов і можливостей виготовлення товару, описаного в реєстрі при реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару, а також визнання цього зазначення видовою назвою товару;
48) припиненням дії реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару, пов'язаного з географічним місцем в іноземній державі у зв'язку з припиненням правової охорони цього зазначення в країні походження;
49) припиненням права на використання зареєстрованого кваліфікованого зазначення походження товару: 
а) у зв'язку з втратою товаром особливих властивостей або інших характеристик, описаних у реєстрі про реєстрацію кваліфікованого зазначення походження товару, від дати, що має бути встановлена судом;
б) у разі ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, що є власником свідоцтва;
в) у разі несплати збору за продовження строку дії свідоцтва;
г) у разі визнання зареєстрованого кваліфікованого зазначення походження товару видовою назвою;
50) потребою уточнення описаних у реєстрі при реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару характеристик товару чи уточнення відповідності кваліфікованого зазначення походження товару його географічному місцю; 
51) припиненням дії реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару у зв'язку з не правомірністю реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару;
52) встановленням факту використання кваліфікованого зазначення походження товару; 
53) порушенням прав власника свідоцтва про реєстрацію права на використання кваліфікованого зазначення походження товару; 
54) умовами одержання автором (спвіваторами) сорту рослини від роботодавця (замовника) винагороди та її розміру;
55) видачею невиключної примусової ліцензії, де визначено обсяг використання сорту рослини, строку дії дозволу, розміру та порядку виплати винагороди володільцю патенту на сорт рослин;
56) видачею примусової ліцензії на вимогу Кабінету  Міністрів України на строк до чотирьох років визначеній особі з мотивів надзвичайної суспільної необхідності та за умови воєнного чи надзвичайного стану з виплатою відповідної компенсації воло-дільцю патенту на сорт рослини;
57) вимогою Кабінету  Міністрів України від володільця патенту у зв’язку з видачею примусової ліцензії надання на прийнятних фінансових умовах у розпорядження ліцензіата матеріалу для розмноження сорту рослини в обсягах, достатніх для належного здійснення прав, наданих примусовою ліцензією;
58) видачею примусової ліцензії на вимогу будь-якої особи, що звернулася до володільця патенту на сорт рослини з пропозицією укладання ліцензійного договору, а володілець патенту без поважних причин відмовляє, за умов коли після трьох років від дати державної реєстрації чи від дати, коли використання сорту рослини було припинено, сорт рослини в Україні не використовується або використовується у незначних обсягах;
59) достроковим припиненням чинності майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин;
60) визнання недійсності майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин повністю або частково в разі, якщо:
а) сорт рослини не був відмінним на дату, на яку заявка вважається поданою; 
б) сорт рослини не був новим на дату, на яку заявка вважається поданою; 
в) за умови набуття майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослини головним чином на підставі інформації та документів, наданих заявником, сорт рослини не був однорідним чи стабільним на дату, на яку заявка вважається поданою; 
г) майнові права інтелектуальної власності на сорт рослин надано особі, яка не має на це права, за умови, що воно не передається особі, яка має на це право;
61) виникненням прав на сорт рослин і їх державну реєстрацію; 
62) виникненням прав на сорт рослини, створені у зв'язку з виконанням службових обов'язків або за дорученням роботодавця; 63) виникненням прав на авторство (співавторство) на сорт рослини; 
64) виплатою винагороди автору (співавторам) сорту рослини; 
65) укладанням та виконанням ліцензійних договорів на використання сорту рослини; 
66) визначенням володільця патенту на сорт рослини; 
67) визнанням права на сорт рослини недійсними; 
68) достроковим припиненням прав на сорт рослини; 
69) порушенням особистих немайнових і майнових прав на сорт рослини; 
70) визнанням сорту рослини придатним для використання в Україні тощо; 
71) вимогою припинення дії, яка створює загрозу порушення прав на сорт рослини;
72) вилученням з комерційного обігу чи конфіскацією незаконно одержаного відповідачем будь-якого матеріалу сорту рослини та продукту, отриманого безпосередньо з нього; 
73) вилученням чи конфіскацією матеріалів і/або обладнання, які були значною мірою використані для незаконного виробництва матеріалу сорту рослини;
74) умовами одержання автором (співавтором) топографії інтегральної мікросхеми від роботодавця винагороди та її розміру;
75) дійсністю або не дійсністю відповідного свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми,  після державної реєстрації рішення про видачу такого свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми;
76) чинністю або не чинністю відповідного рішення будь-якого органу державної виконавчої влади (в т.ч. апеляційної палати при цьму органі)  або юридичної особи (в т.ч. апеляційної палати при цій особ) щодо видачі свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми за результатами експертизи заявленого на видачу свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми;
77) вимогою припинити використання топографія інтегральної мікросхеми будь-якою особою, що придбала ІМС і при цьому не знала і не могла знати, що ця топографія інтегральної мікросхеми або виріб, що її містить, були виготовлені і введені в оборот з порушенням прав, що надаються реєстрацією топографії інтегральної мікросхеми;
78) вимогою виплати компенсації за використання топографії інтегральної мікросхеми будь-якою особою, що придбала топографію інтегральної мікросхеми і при цьому не знала і не могла знати, що ця топографія інтегральної мікросхеми або виріб, що її містить, були виготовлені і введені в оборот з порушенням прав, що надаються реєстрацією топографії інтегральної мікросхеми; 
79) видачею примусової ліцензії на вимогу будь-якої особи, що звернулася до володільця свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми з пропозицією укладання ліцензійного договору, а володілець патенту без поважних причин відмовляє, за умов коли після трьох років від дати державної реєстрації чи від дати, коли використання топографії інтегральної мікросхеми було припинено, топографія інтегральної мікросхеми в Україні не використовується;
80) видачею дозволу на вимогу Кабінету  Міністрів України визначеній особі або з відміною дозволу Кабінету  Міністрів України на використання; розміром та порядком виплати винагороди власнику прав на зареєстровану топографію інтегральної мікросхеми;
81) визнанням недійсною реєстрації топографії у разі: 
а) невідповідності зареєстрованої топографії інтегральної мікросхеми умовам охороноздатності; 
б) порушенням прав на подачу в Україні та/або розгляду в Україні заявки для реєстрації топографії інтегральної мікросхеми в іноземних державах;
в) реєстрації топографії інтегральної мікросхеми внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.
82) виникненням прав на авторство (співавторство) на топографію інтегральної мікросхеми; 
83) виплатою винагороди автору (співавторам) топографії інтегральної мікросхеми; 
84) укладанням та виконанням ліцензійних договорів на використання топографії інтегральної мікросхеми; 
85) встановленням володільця свідоцтва на топографію інтегральної мікросхеми; 
86) визнанням права на топографію інтегральної мікросхеми недійсними; 
87) достроковим припиненням прав на топографію інтегральної мікросхеми; 
88) порушенням особистих немайнових і майнових прав на топографію інтегральної мікросхеми; 
89) визнанням топографії інтегральної мікросхеми придатною для використання тощо; 
90) вимогою припинення дії, яка створює загрозу порушення прав на топографію інтегральної мікросхеми;
91) встановленням факту використання топографії ІМС; 
92) відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди, з визначенням розміру відшкодування; 
93) відшкодуванням збитків, завданих порушенням майнових прав з визначенням розміру відшкодування;
94) стягненням із порушника доходу, як втраченої (упущеної) вигоди отриманого внаслідок порушення, з визначенням розміру стягнення; 
95) виплатою компенсації фізичній особі, що визначається судом в межах 10 мінімальних заробітних плат (якщо інший мінімальний розмір компенсації не встановлено законом) та у разі відсутності у суду доказів, які обґрунтовують більші межі моральної (немайнової) шкоди, разового грошового стягнення, збитків, або стягнення доходу, як втраченої (упущеної) вигоди тощо; 
96) вимогою прийняття інших передбачених національним законодавством та міжнародними договорами (угодами, положеннями) заходів.

2. Заявник може оскаржити рішення, зазначені у підпунктах 4, 6, 18, 20, 32, 34, 45, 76 цього пункту протягом двох місяців від дати одержання рішення.

3. Заяви, зазначені у підпунктах 9, 10, 37, 58, 79 цього пункту розглядаються за умов, що особа добровільно виявляє бажання і готовність використовувати об’єкт права інтелектуальної власності  та у разі відмови власника прав на об’єкт права інтелектуальної власності від укладання ліцензійного договору.
		
Стаття 6. Питання підсудності Третьої Палати  суду першої інстанції
1. Третя Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та/або конкурентним законодавством і правами інтелектуальної власності,  та/або не традиційними об’єктами права інтелектуальної власності, та/або науковими відкриттями, та/або комерційними таємницями, та/або ноу-хау, та/або з кіберзлочинами, - порушує справи, зокрема пов’язані з:
1) рішенням Державного експерта про віднесення заявленого винаходу (корисної моделі) до державної таємниці за результатами розгляду заявленого на видачу патенту на винахід (корисну модель);
2) зміною ступеня секретності винаходу (корисної моделі) чи його розсекречування за рішенням відповідного Державного експерта на пропозицію власника патенту у зв'язку із закінченням строку дії рішення про віднесення інформації про винахід (корисну модель) до державної таємниці;
3) розміром і порядком виплати грошової компенсації власнику патенту (деклараційного патенту) на секретний винахід чи деклараційного патенту на секретну корисну модель;
4)  блокуванням доступу поставникам Інтернет-послуг з хостингу та/або  реєстрації доменних імен для подальшого надання послуг хостингу  та/або обслуговування доменного імені за заявою про вжиття запобіжних заходів;
5)  заборону поставщикам Інтернет-послуг з хостингу та/або  реєстрації доменних імен щодо зміни власника доменного імені ( в т.ч. шляхом відчуження, застави тощо) за заявою про вжиття запобіжних заходів;
6) встановленням факту та змісту інформації, оприлюдненої на  сторінці  Інтернету;
7) немайновими правами на наукове відкриття;
8) встановленням факту промислового  використання комерційної таємниці (в т.ч. комерційної таємниці платника податків);
9) встановленням факту неправомірного витоку інформації, що охоронялася як комерційна таємниця (в т.ч. як комерційна таємниця платника податків);
10) встановлення факту розголошення комерційної таємниці (в т.ч. комерційної таємниці платника податків);
11) встановлення факту незаконного (неправомірного) збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
12) встановлення факту незаконного (неправомірного) відтворення документу, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
13) встановлення факту незаконного (неправомірного) відтворення первинного документу юридичної особи, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
14) встановлення власника комерційної таємниці (в т.ч. комерційної таємниці платника податків);
15) встановлення факту допуску до комерційної таємниці (в т.ч. комерційної таємниці платника податків) на законних підставах;
16)  встановлення факту незаконного (неправомірного) відтворення електронного   підпису або удосконаленого електронного   підпису, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
17)  встановлення факту конкурентної загрози економічній безпеці юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції у формі незаконного (неправомірного) використання  електронного   підпису або удосконаленого електронного   підпису, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
18) встановлення факту отримання економічної  інформації юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції у формі незаконного (неправомірного) використання  електронного   підпису або удосконаленого електронного підпису, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
19)  встановлення факту отримання економічної  інформації юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції у формі незаконного (неправомірного) використання  електронного   ключа (паролю), що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків);
20) встановлення факту продажу інформаційного ресурсу, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків) без дозволу  юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції;
 21) встановлення факту пропозиції до продажу на інформаційному ринку інформаційного ресурсу, що містить комерційну таємницю (в т.ч. комерційну таємницю платника податків) без дозволу  юридичної особи, яка є власником комерційної таємниці;
22)  встановлення факту виготовлення та/або продажу, та/або придбання для використання, та/або розповсюдження, та/або надання для використання іншим чином  пристроїв, включаючи комп'ютерні програми, створені або адаптовані, в першу чергу, з метою вчинення навмисного (неправомірного) доступу до цілої комп'ютерної системи або її частини для отримання комп'ютерних даних (в т.ч. комерційної таємниці платника податків) з недобросовісною метою;
23) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі навмисного (неправомірного)  перехоплення технічними засобами, без права на це, передач комп'ютерних даних (інформаційного ресурсу), які не є призначеними для публічного користування;
24) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі навмисного пошкодження, знищення, погіршення, зміни або приховування комп'ютерної інформації;
25) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі навмисного серйозного перешкоджання функціонуванню комп’ютерної системи (реальної системи) шляхом введення, передачі, пошкодження, знищення, погіршення, заміни або приховування комп'ютерних даних без права на це;
26) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі навмисного вчинення, без права на це, введення, зміни, знищення, порушення цілісності інформації або приховування комп'ютерних даних, яке призводить до створення недійсних даних з метою того, щоб вони вважались або відповідно до них проводилися б законні дії, як з дійсними, незалежно від того, можна чи ні такі дані прямо прочитати і зрозуміти;
27) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі навмисного (неправомірного) поширення конфіденційної інформації;
28) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі створення, продажу, придбання для використання або надання для використання іншим чином сайту;
29) встановленням факту промислового  використання ноу-хау;
30) встановленням факту неправомірного витоку інформації, що охоронялася як комерційна ноу-хау;
31) встановлення факту розголошення ноу-хау без законних підстав;
32) встановлення факту незаконного (неправомірного) збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять ноу-хау;
33) встановлення факту незаконного (неправомірного) відтворення документу, що містить ноу-хау;
34) встановлення факту незаконного (неправомірного) відтворення первинного документу юридичної особи, що містить ноу-хау;
35) встановлення власника ноу-хау;
36) встановлення факту допуску до ноу-хау на законних підставах;
37)  встановлення факту конкурентної загрози економічній безпеці юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції у формі незаконного (неправомірного) використання  ноу-хау;
38) встановлення факту продажу інформаційного ресурсу, що містить ноу-хау без дозволу  юридичної особи в наслідок недобросовісної конкуренції;
 39) встановлення факту пропозиції до продажу на інформаційному ринку інформаційного ресурсу, що містить ноу-хау без дозволу  юридичної особи, яка є власником ноу-хау;
40) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі порушення права попереднього користувача на позначення чи сукупності позначень, що індивідуалізували  особу (в т.ч. суб'єкта господарювання) або його товар, або його послугу;
41) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі  права на впровадження та використання винаходу (корисної моделі);
42) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі  права на використання промислового зразка;
43) встановленням факту недобросовісної конкуренції у формі  не виконання  або заклику до не виконання третіх осіб письмової  угоди  чи письмових угод (в т.ч. договорів, ліцензій тощо) про передачу прав інтелектуальної власності або про використання об'єкта права інтелектуальної власності;
44) порушенням правила добросовісної конкуренції  шляхом навмисного вчинення, без права на це, дій, що призводять до втрати майна іншої особи через будь-яке введення, зміну, знищення чи приховування комп'ютерних даних або через будь-яке втручання у функціонування комп'ютерної системи з шахрайською (нечесною) метою набуття економічних  переваг для себе чи іншої особи  без права на це;
45) порушенням правила добросовісної конкуренції шляхом або виготовлення, або продажу, або придбання для використання, або розповсюдження, або надання для використання іншим чином комп'ютерних паролів, кодів доступу або подібних даних, за допомогою яких можна здобути доступ до усієї або до частини комп'ютерної системи з шахрайською (нечесною) метою набуття економічних  переваг для себе чи іншої особи  без права на це;
46) настанням страхового випадку по договору страхування ризику професійної майнової відповідальності адвоката  перед стороною, яку він представляє в суді внаслідок ненавмисних професійних помилок патентного повіреного; 
47) настанням страхового випадку по договору страхування ризику юридичних видатків  сторони, у зв’яку з порушенням патентної чистоти товарів, робіт, речовин, послуг на території України; 
48) настанням страхового випадку по договору страхування ризику юридичних видатків  сторони, у зв’яку з порушенням патентної чистоти товарів, робіт, речовин, послуг зе межами території України; 
49) настанням страхового випадку по договору страхування ризику юридичних видатків  сторони, у зв’яку з порушенням патентної чистоти вантажу (товарів, речовин)  юридичної особи при перетині кордону України; 
50) настанням страхового випадку по договору страхування  комерційного ризику сторони, у зв’яку з порушенням патентної чистоти та знищенням вантажу (товарів, речовин)  юридичної особи при перетині кордону України; 
51) настанням страхового випадку по договору страхування  комерційного ризику сторони, у зв’яку з порушенням патентної чистоти та знищенням вантажу (товарів, речовин)  юридичної особи при перетині кордону іншої  країни ніж Україна; 
52) встановленням сукупності ознак раціоналізаторської пропозиції, використаних у виробі (організаційному рішенні), що вказані в заяві на реєстрацію раціоналізаторської пропозиції й додатках до неї (кресленнях, схемах, ескізах тощо);
53) встановлення факту ознак у запропонованій раціоналізаторській пропозиції вже відомого на підприємстві технічного чи організаційного рішення, що вказане у спірній заяві на реєстрацію раціоналізаторської пропозиції;
54) вжиттям запобіжних заходів з метою встановлення обставин, пов'язаних з використанням комп'ютерно-технічних засобів, інформації та програмного забезпечення;
55) вжиттям запобіжних заходів з метою виявлення інформації та програмного забезпечення, що містяться на комп'ютерних носіях;
56) вжиттям запобіжних заходів з метою установлення відповідності програмних продуктів певним версіям чи вимогам на його розробку;
57) вжиттям запобіжних заходів з метою виявлення місця розташування та особи власника комп'ютера;
58) встановленням факту проведення  незаконних процедур з метою знищення інформації на комп'ютерних носіях;
59) встановленням факту створення інформації на досліджуємому комп'ютері чи факту перенесення  інформації  у формі файлу з іншого носія на досліджуємий комп'ютер;
60) встановленням способу перенесення  інформації  у формі файлу на досліджуємий комп'ютер;
61) встановленням технології та хронології створення електронного документа;
62) встановленням факту вмісту накопичувача інформації досліджуваного комп'ютера певного програмного забезпечення;
63) встановленням факту функціональних несправностей комп'ютерного обладнання або його окремих складових та пристроїв в наслідок недобросовісної конкуренції у формі кіберзлочину;
64) встановленням факту недобросовісної конкуренції у формі кіберзлочину шляхом виконання певних дій за допомогою певного програмного продукту;
65) встановленням факту можливості вирішення певного завдання кіберзлочину за допомогою певного програмного продукту;
66) визначенням характеристик та параметрів телекомунікаційних систем та засобів кіберзлочину;
67) встановленням фактів та способів передачі, отриманої шляхом кіберзлочину інформації в телекомунікаційних системах;
68) дослідженням алгоритмів обробки інформації та її захисту у сфері телекомунікацій від кіберзлочинів;
69) дослідженням типу, марки, моделі телекомунікаційного засобу (системи) задіяного для кіберзлочину;
70) дослідженням можливості робочого стану телекомунікаційного засобу (об'єкту) для вчинення кіберзлочину;
71) дослідженням характеристик підключень до мережі телекомунікаційного засобу (об'єкту) для вчинення кіберзлочину;
72) встановленням факту налаштування в телекомунікаційній мережі окремих пристроїв для вчинення кіберзлочину;
73) встановленням факту налаштування програмних засобів, за допомогою яких здійснювалось підключення до телекомунікаційної мережі для вчинення кіберзлочину;
74) встановленням факту та способу доступу до телекомунікаційної системи для вчинення кіберзлочину;
75) використанням ресурсів та інформації в телекомунікаційній системі для вчинення кіберзлочину;
76) встановленням факту кіберзлочину та способу передачі (отримання) інформації в телекомунікаційній системі;
77) встановленням ознак втручання в роботу телекомунікаційної системи для вчинення кіберзлочину;
78) встановленням можливості використання телекомунікаційного засобу (обладнання) для вчинення кіберзлочину;
79) встановленням факту тотожності або схожості до ступеня змішування найменування доменного імені з належним позивачу знаком для товарів та послуг;
80) встановленням факту тотожності або схожості до ступеня змішування найменування доменного імені з належним позивачу на правах попереднього користувача позначенням (назвою,  комерційним найменуванням, знаком обслуговування, брендом);
81) встановленням особи, на ім'я якої зареєстроване спірне доменне ім’я, у зв'язку з порушенням права попереднього користувача на позначення (назву,  комерційне найменуванням, знак обслуговування, бренд);
82) недобросовісною реєстрацією та використанням доменного імені (доменних імен) через фонетичне або буквене відтворення чужих позначень (товарних знаків, назв, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування, брендів), в т.ч. якщо мають місце відмінності у вигляді:
а) зміни у часі застосування дієслова, однини або множини, розподілом слова дефісами, доданням або видаленням прийменника або скорочень,
б) зазначення слів, що мають те саме значення, проте різне написання або зазначення зворотного написання слів,
в) включення або видалення букви або букв, числа або чисел інших ніж ті, що складають вирізняльну частину чужого  позначення,
г) додання або видалення слова, зміни порядку слів.
83) встановлення факту недобросовісної конкуренції у формі тайпсковтингу доменного імені  або доменних імен.
2. Якщо відповідач  після подання позову або заяви до суду продає (відчужує) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування, брендів іншій особі (в т.ч. нерезиденту України), яка не є стороною позову або заяви, - то суд не знімає з нього статусу належного відповідача. 
3. Суд може прийняти рішення про визнання по справі додаткового відповідача, якою є особа (в т.ч. нерезидент України), що придбала у власність (в т.ч. перепродала) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування. 
4. Суд може розширити кількість відповідачів по справі, додавши до нього кожну наступну особу (в т.ч. нерезидента України), що придбала у власність (в т.ч. перепродала) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування. 
5. Критерій розумності строку розгляду такої справи встановлюється за внутрішнім переконанням суду та обґрунтовано викладається в мотивувальній частині рішення суду.
6. В разі заявленої вимоги заявника та оплати відповідного судового збору за переклад на англійську та/або будь яку іншу мову чи мови, суд розміщує на своєму сайті переклад або переклади рішення суду за результатами  вжиття запобіжних заходів про:
1) блокуванням доступу поставщикам Інтернет-послуг з хостингу та/або  реєстрації доменних імен для подальшого надання послуг хостингу  та/або обслуговування доменного імені;
2)  заборону поставщикам Інтернет-послуг з хостингу та/або  реєстрації доменних імен щодо зміни власника доменного імені (в т.ч. шляхом відчуження, застави тощо).

Стаття 7. Питання підсудності Четвертої Палати  суду першої інстанції
1. Четверта Палата – Палата з  розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством (зловживання монопольним становищем, узгоджені дії, недобросовісна конкуренція, інформаційні порушення тощо), - порушує справи, зокрема пов’язані з:
1) адміністративною відповідальністю посадових осіб та громадян, які займаються
підприємницькою діяльністю;
2) антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів
адміністративно, господарського управління та контролю;
3) антиконкурентними узгодженими діями суб’єктів господарювання;
4) встановленням таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;
5) дискредитацією господарюючого суб’єкта (підприємця);
6) досягненням неправомірних переваг у конкуренції;
7) забороною делегування повноважень органів влади та органів місцевого самоврядування;
8) забороною схилення до порушень законодавства про захист економічної конкуренції та їх легітимації;
9) застосуванням різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб’єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об’єктивно виправданих на те причин;
10) зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку;
11) компетенцією адміністративних колегій Антимонопольного комітету України та
адміністративних колегій територіального відділення Антимонопольного
комітету України;
12) компетенцією голови територіального відділення Антимонопольного комітету
України;
13) компетенцією державного уповноваженого Антимонопольного комітету України;
14) концентрацією суб’єктів господарювання;
15) монопольним (домінуючим) становищем суб’єкта господарювання;
16) наданням рішень та розпоряджень органів  Антимонопольного комітету України і голів його територіальних відділень;
17) накладанням штрафів на суб’єктів господарювання – юридичних осіб;
18) накладанням штрафів на юридичних осіб, їх об’єднання та об’єднання громадян,
що не є господарюючими суб’єктами;
19)  неправомірним використанням суб’єктом господарювання свого ринкового становища
20) обов’язковістю виконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України;
21) обов’язком надання інформації
22) домовленістю про укладання угод щодо прийняттям суб’єктом господарювання додаткових зобов’язань, які не стосуються предмета договору та за своєю природою суперечать торговим та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності;
23) оскарженням рішень органів Антимонопольного комітету України;
24) оскарженням рішень Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень;
25) перевіркою рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та рішень по заявах щодо справ про узгоджені дії;
26) підставами для зміни, скасування чи визнання недійсним рішень органів Антимо-
нопольного комітету України;
27) підставами для початку розгляду справи Антимонопольним комітетом України;
28) підставами закриття розгляду справи про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції;
29) підставами надання дозволу на концентрацію суб’єктів господарювання;
30) повідомленням про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
31) повноважень Антимонопольного комітету України;
32) попереднього рішення Антимонопольного комітету України у справі;
33) порівняльною рекламою;
34) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції;
35) порядком виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України;
36) порядком виконання рішень Антимонопольного комітету України про накладання штрафу;
37) порядком утворення і діяльності колегіальних органів Антимонопольного комітету України;
38) початком розгляду справи в Антимонопольному комітеті України;
39) права і обов’язків осіб, які беруть участь у справі Антимонопольного комітету України;
40)  рекомендаціями органів Антимонопольного комітету України;
41) рішеннями Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень
42) рішеннями у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
43) розглядом справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
44) створенням перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб’єктів господарювання;
45) схилянням господарюючого суб’єкта (підприємця) до розірвання договору з конкурентом;
Узгоджені дії
46) узгодженими діями;
47) штрафів, що вказані в рішенні Антимонопольного комітету України або його територіального відділення;
48) частковою або повною відмовою від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання.

		
ДРУГИЙ РОЗДІЛ		
Стаття 8. Визначення змісту понять загального права, якими користуються суд та сторони  судового провадження		
1. Алогізм –  письмове або усне твердження, висновок, вислів, в якому порушені закони і принципи логіки, в т.ч. через порушення правил та законів мислення, якими є: закон тотожності, закон несуперечності, закон виключеного третього й закон достатньої підстави. Алогізм не може бути використаним для встановлення істини по справі, що розглядається під час судового засідання		
2. Аналогія –  подібність предметів та явищ, яка з метою встановлення істини по справі, що розглядається під час судового засідання дозволяє зробити в процесі судового розгляду  умовивід за аналогією. На підставі схожості об’єктів за якимись ознаками робиться висновок про можливу схожість за іншими ознаками.		
3. Аналогія права – це розповсюдження загальних начал, принципів права на такі факти і відношення реальної дійсності, які не врегульовані певною нормою права. З метою встановлення істини у справі, що розглядається під час судового засідання аналогія права дозволена, якщо немає спеціальної законодавчої норми щодо її заборони. Кожна із сторін судового провадження має право на підтримку власних переконань та з метою встановлення істини у справі під час судового засідання наводити аргументи, використовуючи аналогію права, яку в тому числі відображають судові рішення, що набрали законної сили.
		
4. Висновок – письмове або усне висловлювання, яке виступає результатом міркування, наслідком прикладання певних логічних правил з метою встановлення істини у справі, що розглядається під час судового засідання.
		
5. Доведення – письмове або усне висловлювання, за якого встановлюється правильність певного твердження через його зіставлення з іншими твердженнями або фактами, реальність яких доведена раніше з метою встановлення істини у справі під час судового засідання.
		
6. Доведення від супротивного, непряме доведення – доведення, коли істинність факту з метою встановлення істини у справі під час судового засідання встановлюється шляхом демонстрації стороною у судовій справі хибності протилежного їй припущення.		
7. Доказовість – обґрунтованість усного або письмового висновку фактами та аргументами з метою встановлення істини у справі під час судового засідання. Доказовість – необхідна умова встановлення істини у справі під час судового засідання. Доказовість не може базуватися на алогізмі.		
8. Достовірність – означає сприйняття певної інформації як такої, що відповідає дійсності з метою встановлення істини у судовому провадженні.		
9. Ідентифікація дієздатності та/або правоздатності – обов’язкова процесуальна норма, що має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду стосовно дієздатності кожної особи бути стороною по справі,  належності прав сторін, обставин, матеріалів тощо для  встановлення істини у справі. Визнання фізичних або юридичних осіб недієздатними та/або неправоздатними за відсутності самих осіб чи їх представників не допускається.		
10. Істина – відносна відповідність знань об’єктивній реальності, оскільки пізнання будь-якого об’єкта є невичерпним. Пошук істини має спиратися на принципах об’єктивності, всебічності і доказовості. Критерієм істини виступає практика, в тому числі практика, яку відображають судові рішення, що набрали законної сили.		
11. Закон тотожності – вимагає під час міркування не змінювати зміст понять, які використовуються з метою встановлення істини у судовому провадженні.		
12. Закон несуперечності – закон логіки, за яким будь-яке твердження сторони по справі з подальшим його запереченням цією же стороною по справі не може бути одночасно істинним.		
13. Закон достатньої підстави – принцип достатньої підстави, згідно з яким для кожного твердження сторони по справі необхідно наводити аргументи щодо його істинності.		
14. Закон виключеного третього – логічний закон, за яким істинним є тільки одне з суперечливих тверджень сторони по справі: або саме твердження, або його заперечення.		
15. Закон непрямого доведення – закон, згідно з яким висловлювання сторони по справі є істинним тому, що з його заперечення випливає протиріччя.		
16. Принцип «більшої ймовірності» – передбачає, що будь-який факт вважається доведеним в суді як істина, якщо він скоріш є відповідним дійсності чим ні.		
17. Принцип «відсутності підстав для сумніву» – передбачає, що будь-який факт вважається доведеним в суді як істина, якщо суд є впевненим, хоча й не безумовно в його достовірності.		
ТРЕТІЙ  РОЗДІЛ
Визначення змісту понять та доктрин, пов’язаних з правами інтелектуальної власності, якими користуються суд та сторони  судового провадження		
Стаття 9. Автор, співавтор, укладач
1. Автор, співавтор, укладач – особа, що має бути ідентифікована в судовому процесі. Дана ідентифікація обов’язково має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду для  встановлення істини у справі, пов’язаної  з порушення авторського права і суміжних прав, порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію, алгоритм комп’ютерної програми.
2. Автором, співавтором літературного або художнього твору та твору, що є об’єктом суміжних прав  вважається особа, коли її ім'я (іх ім’я)  зазначене (зазначені)  на творі разом із знаком авторського права у формі ©.
3. Якщо автор або виконавець передав або поступився своїм правом на рентний прибуток від фонограми або оригіналу чи копії фільму виробнику фонограм або фільмів, цей автор або виконавець зберігає право отримувати справедливу винагороду за рентний прибуток. 
4. Автори або виконавці не можуть відмовитися від права отримувати справедливу винагороду за рентний прибуток (право прокату, трансляції тощо). 
5. Здійснення права отримувати справедливу винагороду може надаватися спілкам, які можуть представляти авторів або виконавців  в суді, у т.ч.  стосовно вимоги (стягнення) винагороди.
6. Укладач – той, хто що-небудь укладає, упорядковує без зазначення поруч зі своїм іменем знаку авторського права у формі ©
		
Стаття 10. База даних
1. База даних – сукупність  взаємопов’язаних даних, організованих згідно зі схемою бази даних так, щоб з ними міг працювати користувач.
2. База даних – зібрання незалежних творів,  даних чи інших матеріалів, які систематично чи методично  упорядковані  і  доступні  індивідуально  за  допомогою електронних та інших засобів.
3. Бази даних,  які через підбір  чи   упорядкування   їхнього   вмісту  є  власним  інтелектуальним творінням автора,  захищаються як такі  авторським  правом.  Ніякі інші  критерії  для  визначення  того,  чи  підлягають вони такому захисту, не застосовуються.
4. Захист    авторського    права   на   бази   даних,   не поширюється на їхній вміст і не перешкоджає жодним правам, які існують стосовно самого вмісту.
5. Перебіг сторку авторського    права   на   бази   даних починається  з  дня завершення  створення  бази   даних та закінчується   через п'ятнадцять  років  з першого січня року,  який наступає після дня завершення або з першого січня року,  який наступає після першого оприлюднення бази даних.
6. Автор бази даних має виключне право на здійснення  чи  на дання письмового дозволу на здійснення:
1) тимчасового   або   постійного відтворення   будь-якими засобами і в будь-якій формі, повністю чи частково;
2)  перекладу, адаптації, переробки та будь-якої іншої зміни;
3)  будь-якої  форми  публічного розповсюдження бази даних чи її  копій;  
4)  будь-якого   повідомлення,   демонстрації  чи  публічного виконання;
5) будь-якого   відтворення, розповсюдження,  повідомлення, демонстрації чи публічного  виконання  результатів  перекладу, адаптації, переробки та будь-якої іншої зміни.
7. Перший  продаж  копії бази   даних власником  прав  чи  з  його  згоди  вичерпує  право  на  контроль перепродажу цієї копії.
8. Не вимагається  письмовий або інший дозвілу автора  бази  даних  у разі:
 1)  відтворення неелектронної бази даних для особистих цілей;
 2)  якщо   використання   відбувається   виключно  для  цілей ілюстрування  навчання  чи   наукового   дослідження,   за   умови вказування  джерела  і  якщо це виправдано необхідністю досягнення некомерційних цілей;
3)  якщо   використання   відбувається  для  цілей  державної безпеки чи для цілей адміністративного провадження чи судочинства;
 4)  якщо це пов'язано з іншими винятками з авторського права, які традиційно    надаються    відповідно    до    національного 
законодавства.
		
9. Реальна система (real system) – сукупність комп’ютерів, програмних засобів, периферійних пристрої, терміналів, операторів комп’ютера, фізичних процесів, засобів пересилання інформації і т.ін., яка складає автономне ціле, здатне виконувати оброблення та/або пересилання інформації бази даних.
		
Стаття 11. База зареєстрованих заявок на реєстрацію в Україні знаків для товарів і послуг (за національною процедурою)
1. База зареєстрованих заявок на реєстрацію в Україні знаків для товарів і послуг (за національною процедурою) – загальнодоступна база, використання інформації з якої в т.ч. має мету встановлення рівних можливостей щодо охорони та захисту в суді.		
Стаття 12. Поняття, пов’язані з Інтернет
1. Банер –  рекламне зображення (графічні банери та rich-media-банери), що використовуються в Інтернеті. 		
2. Доменне ім’я - ім'я, що використовується для адресації комп'ютерів і ресурсів в Інтернеті.
3.  Домене ім’я - буквено-цифровий (символьний) вираз (позначення) ІР-адреси, що є асоціативно смисловою інформацією для ідентифікації ресурсу в Інтернеті, який за своїм змістом узгоджений з цією інформацією.
4. Доменне ім’я може складатись з таких елементів: літери латинського або іншого алфавіту, цифри та символи.
5. Доменне ім’я – це зареєстроване в установленому порядку  словесно-цифрове позначення, яке замінює під час взаємодії людини з комп’ютером цифрову ІР-адресу комп’ютера, підключеного до мережі Інтернет.
6. Основна функція доменного імені в Інтернеті – це адресація.
7. Структурно доменне ім’я складається з двох або більше частин, кожна з яких характеризується належністю до певного рівня. 
8. Будь-яке доменне ім’я складається з домену верхнього рівня (Top Level Domain – TDL), завжди розташованого в крайній правій  частині доменного імені, відносно якого наступна частина є доменом нижнього (другого) рівня і так далі;  родові (generic Tpo Level Domains – gTDLs), що вказує на рід діяльності  власника доменного імені; за країною реєстрації домену (Countru Code Top Level Domains – ccTLDs).
9. Доменне ім’я має строго індивідуальний характер. Серед безлічі доменних імен в Інтернеті не може існувати двох ідентичних. 10. Право на доменне ім’я виникає від моменту його  відповідної реєстрації. 
10. Право на доменне ім’я носить виключний характер. Використання доменного імені здійснюється самим правовласником, а його передання (делегування) –  лише після його прямого письмового дозволу.
11. Доменне ім’я є нематеріальним активом у формі засобу індивідуалізації особи, підприємства, товарів і послуг.
12. Право  на доменне ім’я має економічну цінність та може бути предметом відшкодувальних операцій (застава, арешт, купівля тощо).
13. Суб’єктами права на доменне ім’я  можуть виступати як юридичні, так і фізичні особи. 
14. Право на доменне ім’я має абсолютний характер. Це виражається у тому, що власнику доменного імені сприяє невизначене коло осіб, основний обов’язок яких полягає в тому, щоб не перешкоджати здійсненню прав власника імені. У разі ж порушення цього права, власник може пред’явити судові вимоги про захист, спрямовані проти будь-якої особи, що допустила таке порушення.
15. Для розв'язання можливих конфліктів з приводу використання доменних імен зацікавлена особа може подати позовну заяву до суду, яка зокрема повинна містити докази того, що:
1) найменування доменного імені є тотожним чи схожим до ступеня змішування з належним позивачу товарним знаком;
2) найменування доменного імені є тотожним чи схожим до ступеня змішування з позначеннням (назвою,  іменем, комерційним найменуванням, знаком обслуговування, брендом).
3) особа, на ім'я якої зареєстровано доменне ім’я, не має жодних прав чи законних інтересів стосовно спірного доменного імені;
4) реєстрація та використання такого доменного імені здійснена недобросовісно;
5) порушено правила добросовісної конкуренції через недобросовісне отримання прав на доменне ім’я (доменні імена) які  містять в собі (в т.ч. частково) фонетичне або буквене відтворення чужих позначень (товарних знаків, назв, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування, брендів), в т.ч. якщо мають місце відмінності через:
а.) зміну у часі застосування дієслова, однини або множини, розподілу слова дефісами, додання або видалення прийменника або скорочень,
б.)зазначення слів, що мають те саме значення, проте різне написання або зазначення зворотного написання слів,
в.) включення або видалення букви або букв, числа або чисел інших ніж ті, що складають вирізняльну частину позначення,
г) додання або видалення слова, зміну порядку слів.		
16. Інтернет − міжмеріжжя, система об'єднаних комп'ютерних мереж глобального загальнолюдського суспільства, яка в наш час покриває практично всю поверхню земної кулі та складається з багатьох тисяч корпоративних, наукових, урядових та домашніх мереж.
17. Інтернет є однією з формою зв’язку для ознайомлення з ухвалами та рішеннями суду.
18. Суд (суддя або судді) не несуть будь-яку  відповідальність за відсутність у сторони  чи у сторін по справі доступу до Інтернету.		
19. Мережеві ресурси – апаратні та програмні засоби телекомунікаційної мережі, які забезпечують функціонування спеціалізованих складових (сервісів).
		
20. Сайт - текстова й графічна інформація, об'єднана в єдиний значеннєвий об'єкт за допомогою системи навігації й набору посилань і команд, які забезпечують перехід зі сторінки на сторінку в межах одного сайту.
21. Відвідувачем або  користувач сайту є людина, що працює в Інтернеті.
22. Мережна адреса сайту в Інтернеті містить в собі доменне ім’я.
23. Сайт – це Інтернет-реклама за принципом «приходьте до нас».
24. Сайт – це нематеріальний актив у формі інструмента маркетингу і реклами, що надає:
1) можливість одночасного доступу до інформації великої кількості людей  у будь-який зручний для них час;
2)	високу швидкість розповсюдження інформації;
3)	необмежену широту географічного охоплення;
4)	можливість забезпечення актуальності інформації;
5)	можливість багаторівневої деталізації інформації;
6)	можливість реалізації пошуку, вибірки і сортування інформації;
7)	можливість диференціації інформації для різних цільових груп;
8)	різноманітність форм подання інформації;
9)	можливість інтеграції з офісними системами і системами управління;
10)	можливість організації діалогу (в т.ч. інтерактивного) з цільовою аудиторією, аналіз поведінки аудиторії (ступеня інтересу до конкретних інформаційних блоків, повідомлення пропозицій);
11)	можливість формування постійної аудиторії сайта та її інформування (наприклад, за допомогою списків розсилки);
12)	можливість збирання статистики прямими і непрямими способами з метою подальшого її аналізу;
13)	можливість інформаційної підтримки клієнтів, публікації відповіді на питання.
		
25. Тайпсковтинг – це реєстрація доменних імен, співзвучних з доменними іменами відомих компаній і  брендів або з доменними іменами вже популярних  Інтернет-ресурсів.		
26. Фíшинг (англ. fishing  – рибальство) – вид шахрайства (кіберзлочин), метою якого є виманювання у довірливих або неуважних користувачів мережі персональних даних клієнтів онлайнових аукціонів, сервісів з переказу або обміну валюти, інтернет-магазинів. Найчастіше користувачі самостійно розкривають конфіденційні, отримавшии електронні листи із пропозиціями підтвердити реєстрацію облікового запису, що містять посилання на веб-сайт в Інтернеті, зовнішній вигляд якого повністю копіює дизайн відомих мережевих  ресурсів.		
27. Фішинговий сайт – це шахрайський веб ресурс, який виманює реквізити платіжних карток під виглядом надання неіснуючих послуг (поповнення мобільного рахунку, переказів з картки на картку тощо), або веб-ресурс організації, якій користувач довіряє, що має на меті збір реквізитів платіжних карток для подальшої крадіжки грошових коштів з рахунків держателів платіжних карток. 		
Стаття 13. Поняття, пов’язані  з мистецтвом та правом слідування

1.Твір мистецтва – твір образотворчого мистецтва, ужиткового мистецтва, такого, як картина, колаж, живопис, малюнок, гравюра, естамп, літографія, скульптура, килимовий, керамічний виріб, ювелірний виріб, виріб зі скла та фотографічний твір (фотографія) тощо, за умови, що такий твір був створений самим автором або є примірником, який є твором мистецтва, виготовлений в обмеженій кількості самим автором або під його керівництвом, пронумерований, підписаний або іншим чином засвідчений автором.
2. Оригінальні твори мистецтва – твори образотворчого мистецтва чи скульптури, такі, як картини, колажі, живопис, малюнки, гравюри, естампи, літографії, скульптури, килимові, керамічні вироби, вироби зі скла та фотографії за умови, що вони були створені самим митцем або є примірниками, які вважаються оригінальними творами мистецтва.
3. Художній ринок – це система культурних та економічних відносин, що визначають: сферу пропозиції та попиту на твори мистецтва, грошову вартість творів мистецтва; а також специфічні види послуг, пов’язані з обслуговуванням цього ринку.
		
4. Право слідування – невідчужуване право, від якого автор не може відмовитися, навіть заздалегідь, та яке передбачає отримання роялті від ціни продажу за будь-який перепродаж твору, який відбувся після першого здійсненого автором відчуження твору.
5. Право слідування поширюється на оригінальні твори мистецтва, якими є твори графічного і пластичного мистецтва, такі як картини, колажі, малюнки, гравюри, креслення, літографії, скульптури, гобелени, кераміка, вироби зі скла та фотографії, якщо вони виконані самим автором або є копіями, визнаними оригінальним твором мистецтва. 6. Копії визнаються оригінальними творами мистецтва, якщо вони виконані в обмеженій кількості примірників самим автором або під його контролем.
7. Право слідування застосовується до всіх дій з перепродажу, у яких беруть участь як продавці, покупці або посередники професійні представники ринку мистецтва, такі, як аукціони, художні галереї та взагалі будь-які торгівці творами мистецтва.
8. Винагорода (роялті або паушальний платіж) повинна сплачуватися продавцем. Обов’язок щодо виплати роялті або паушального платіжу самостійно або солідарно з продавцем матиме одна з фізичних чи юридичних осіб (покупців, посередників, професійних представників ринку мистецтва тощо), яка не є продавцем.
9. Виплата авторові роялті або паушального платіжу здійснюється, якщо дотримуються такі умови:
1)	галерея образотворчого мистецтва, художній салон, магазин або інша подібна організація виступає як продавець, покупець або посередник у процесі публічного перепродажу;
2)	об'єктом публічного перепродажу є оригінали творів живопису, скульптури, графіки, дизайну, графічних оповідань, коміксів та інших творів образотворчого мистецтва, оригінали авторських рукописів (автографів) літературних і музичних творів, власноручно написаних автором або надрукованих за допомогою технічного пристрою та підписаних ним, а також копії (повтори) творів образотворчого мистецтва, які були зроблені самим автором або під його керівництвом, підписані або іншим способом відмічені автором;
3)	публічний перепродаж оригіналу твору здійснюється в межах строку дії виключного права на цей твір.
10. Платниками роялті або паушального платежу є продавці оригіналів творів. 
11. Одержувачами роялті або паушального платежу є автори оригіналів творів або їх спадкоємці (власники права слідування).
12. Особою, яка здійснює збір винагороди у формі  роялті або паушального платежу, є:
1)	організація, яка здійснює колективне управління правом слідування, має державну акредитацію;
2)	безпосередньо одержувач винагороди, який відмовився від управління з боку акредитованої організації його правом слідування;
3)	організація, яка здійснює колективне управління правом слідування на підставі укладеного з одержувачем винагороди договору про передачу їй повноважень на управління його правом, вилученим з управління акредитованої організації.
13. Галерея образотворчого мистецтва, художній салон, магазин або інша подібна організація, яка брала участь як продавець, покупець або посередник у публічному перепродажі оригіналу твору, на підставі договору з особою, що здійснює збір винагороди у формі  роялті або паушального платежу, надає їй копії документів, які підтверджують ціну перепродажу оригіналу твору, а також інші документи, необхідні для збору й розподілу винагороди у формі  роялті або паушального платежу, за переліком і в терміни, які визначаються у вказаному договорі.
14. Відносини між платником винагороди у формі  роялті або паушального платежу й особою, яка здійснює збір винагороди, з питань збору винагороди та її перерахування авторам оригіналів творів (їх спадкоємцям) регулюються договором.
15. Розподіл винагороди у формі  роялті або паушального платежу та виплата її одержувачам проводяться особою, яка здійснює збір винагороди.
 16. Автори користуються правом слідування також щодо авторських рукописів (автографів) літературних і музичних творів.
17. Право слідування невідчужуване, але переходить до спадкоємців автора на строк дії виключного права на твір.
18. Відповідальність за несплату винагороди у формі  роялті або паушального платежу на підставі права слідування:
1) Цивільна відповідальність –передбачена статтями 16 та 432 Цивільного Кодексу України у випадку звернення особи, авторське право якої було порушено, до суду. Це не виключає можливості досудового врегулювання спору між суб’єктом авторських прав та їх порушником, яке звичайно відбувається шляхом направлення першим вимоги до порушника про виплату винагороди, передбаченої правом слідування. Досудове врегулювання спору не виключає медіації.
2) Адміністративна відповідальність – передбачена статею 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за несплату винагороди (роялті або паушального платежу) за право слідування та умисне порушення прав на об'єкт права інтелектуальної власності.
3) Кримінальна відповідальність – передбачена статтею 176 Кримінального кодексу України  за порушення авторського права. 
19. Спадкоємці, впродовж встановленого статтею 28 «Строк дії авторського права» Закону України «Про авторське право та суміжні права»  строку чинності майнових прав на твір, користуються щодо проданого автором твору мистецтва невідчужуваним правом, на одержання п'яти відсотків відрахувань (виагороди у формі паушальноо платежу) від ціни кожного наступного продажу твору мистецтва, що йде за першим його продажем здійсненим автором твору (право слідування), у тому числі за участю аукціону, галереї, салону, магазину тощо.
20. Обов’язок щодо виплати відрахувань (винагороди у формі паушального платежу) автору твору мистецтва або його спадкоємцю несе продавець, незалежно від того чи ця особа діє від свого імені, чи від імені власника твору мистецтва.
21. Право слідування не застосовується, якщо твір мистецтва перепродається фізичною особою відкритим для публіки некомерційним музеям.
22. Збір та розподіл винагороди (роялті та/або паушального платежу) за право слідування здійснюється уповноваженою організацією колективного управління майновими правами авторів творів мистецтв.
23. Продавці твору мистецтва зобов’язані повідомляти уповноважену організацію колективного управління про продаж твору у місячний строк з дати такого продажу і надавати відомості, які необхідні для збирання і розподілу винагороди (роялті та/або паушального платежу).
		
Стаття 14. Поняття, пов’язані  з позначеннями і
 знаками для товарів та послуг 
1. Бренд – правове поняття, що є значно ширшим, ніж товарний знак, оскільки є комерційним еквівалентом репутації (гудвілу).
2. Брендом може бути як назва добре відомої фірми, так і назва популярного товару, загальновідомий товарний знак, що  одночасно може бути доменним ім’ям в Інтернеті.
		
3. Видове поняття -  поняття, що відображує суттєві ознаки класу предметів, що є видом якогось роду (поняття, що включає в себе ряд менш загальних видових понять). 
4. Видове поняття – підпорядковане поняття: його обсяг входить в обсяг іншого, більш загального поняття, яке називають родовим. 5. Видове поняття має відношення до окремої галузі робіт чи послуг.		
5. Загальновживані слова – нейтральні слова, що вживаються в різних функціональних стилях мови, а також ті, які є назвами нових речей і понять, що широко побутують у суспільстві.
6. Позначення товару чи послуги не є загальновживаним за відсутності для такого товару чи послуги іншої, ніж це позначення назви в зазначених офіційних виданнях, та за умови, що це позначення внесено до довідників, словників та енциклопедій, добросовісно, тобто без порушення прав на нього певних осіб.		
7. Загальновживані скорочення – скорочення, утворені шляхом відсікання, стягування чи поєднання слів, та застосовуються до всіх граматичних форм одного й того ж самого слова чи слів незалежно від роду, числа, відмінка й часу, та які у певних галузях призначені для загального використання всіма і тільки в одному певному значенні		
8. Захист охорони назви (комерційного найменування) юридичної особи в суді від використання або реєстрації у вигляді знаку для товарів та послуг, доменного імені третьою особою забезпечується за умови, якщо суду надані докази використання назви (комерційного найменування) юридичної особи до дати подання заявки на реєстрацію знаку для товарів і послуг та до дати реєстрації  доменного імені третьою особою у торговельних колах, рекламі та Інтернеті.		
9. Описове позначення – позначення оприлюднене (опубліковане) або у словнику, або у базі даних, або у галузевому довіднику, або у стандарті, або у спеціальній літературі.		
10. Позбавлення права заборони внаслідок пропущення строку для заперечення проти використання власного позначення третьою особою в суді – означає, що власник  знаку для товарів і послуг або доменного імені не має права заборонити використання зареєстрованого знаку для товарів і послуг або доменного імені з більш пізнім пріоритетом, якщо він, будучи обізнаним про таке використання, жодного разу письмово не заперечував проти нього протягом п'яти років.		
11. Позначення, що може ввести в оману споживача – позначення, що не містить відомостей, які прямо не відповідають дійсності, проте реально здатне продовжувати таку можливість побічно. Такі позначення  асоціативно породжують у свідомості  споживача помилкову, неправдиву думку щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, географічного походження товарів або послуг, які насправді не відповідають дійсності.		
12. Позначення, заборонені для використання третіми особами – позначення, що тотожні із зареєстрованим позначенням (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом та призначені для маркування однорідної продукції, речовин, товарів, робіт, послуг.
13. Позначеннями, що заборонені для використання третіми особами також є:
1)	схожі до ступеня змішування з товарним знаком (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом позначення, які призначені для маркування тотожної продукції, речовин, товарів, робіт, послуг;
2)	схожі до ступеня змішування з товарним знаком (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом позначення, які використовуються  для маркування схожої (однорідної) продукції, речовин, товарів, робіт, послуг;
3)	тотожні з товарним знаком (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом позначення, які застосовуються до схожих товарів, продукції, речовин, робіт, послуг.
4)	схожі або тотожні з товарним знаком (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом позначення, які застосовуються за умов збігу  сфери і способів використання товарів, продукції, речовин, робіт, послуг.
5)	схожі або тотожні з товарним знаком (назвою,  іменем, комерційним найменуванням) або знаком обслуговування, брендом позначення, які вводять споживача в оману відносно справжнього виробника товарів продукції, речовин, робіт, послуг у наслідок одночасного використання тотожних чи схожих до ступеня змішування позначень третіми особами без права на такі дії.
		
14. Розрізняльна здатність – властивість чогось бути придатним до відрізнення за якимись ознаками відмітності, до встановлення відмінності між чим-небудь за певними особливостями чи характерними рисами. 
15. Розрізняльна здатність – здатність особи сприймати, розпізнавати що-небудь органами відчуттів; визначати, відрізняти за якимись ознаками чогось; встановлювати за певними особливостями, відмінностями, характерними рисами різницю між чим-небудь.		
16. Розрізняльна здатність знаку для товарів і послуг може бути властива з моменту його створення або набута ним внаслідок використання.
17. За критерієм розрізняльної здатності знаки для товарів і послуг розподіляють на:
1) фантазійні знаки (FANCIFULL), якими є штучно створені позначення (неологізми), що призначені виключно для цілей використання як знаки для товарів і послуг. Фантазійні знаки характеризуються найбільшим рівнем розрізняльної здатності;
2) довільні знаки (ABRITRARY), якими є позначення, в яких звичайно відомі слова або терміни використовуються у незвичайному застосуванні, і , які не описують товари або послуги;
3) асоціативні знаки (SUGGESTIVE), якими є позначення, що викликають асоціації про особливості товарів і послуг, пробуджують ідею або образ позначуваного об’єкта і потребують уяви споживачів, проте не  описують їх прямо;
4) описові знаки (DESCRIPTIVE), яким є позначення, що описують товар або послугу, тобто вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; може бути надана правова охорона, якщо вони набули вторинного значення (secondary meaning), тобто набули розрізняльної здатності  внаслідок тривалого використання або через широку рекламу до дати подання заявки;
5) видові знаки (GENERIC), якими є позначення, що є прозовою назвою товару або послуги або родовою (видовою) категорією товарів або послуг (загальновживані як позначення товарів і послуг певного виду), а також позначення, які використовувались як знак для певних товарів і які внаслідок їх тривалого використання для одного й того ж товару різними  виробниками (особами), увійшли у повсякденну мову як назва цього товару. 
18. Видовим позначенням не може бути надана правова охорона, навіть якщо вони  рекламуються настільки активно, що вторинне значення може бути усвідомлене споживачем.
		
19. Схожість словесних позначень – виникає в результаті сукупної дії звукового, візуального (кількість слів, кількість знаків, кольори) та змістового (семантичного, смислового) критеріїв.
20. Звукова схожість – встановлюється на підставі таких ознак: наявність близьких чи співпадаючих звуків в позначеннях, що порівнюються; близькість звуків, що складають позначення, які порівнюються; розташування близьких звуків та звукосполучень одне відносно другого; наявність співпадаючих складів та їх розташування; кількість складів в позначеннях; місця співпадаючих звукосполучень у позначенні; близькість складу голосних; близькість складу приголосних; характер співпадаючих частин позначень; входження одного позначення в інше; наголос. 
21. Змістовна (семантична, смислова) схожість – визначається на підставі ознак, якими є:  збіг смислового значення позначень у різних мовах; співпадання елементів позначень, на які припадає логічний наголос
		
22. Термін – слово або вислів, що вживається в тому чи іншому середовищі, на певній території, людьми певного фаху. Термін має своє відображення у загальнодоступних джерелах науково-технічної інформації, з зазначенням книжкового  номеру та сторінки видання.
		
Стаття 15. Поняття, пов’язані  з винагородою

1.	Винагорода – оплата інтелектуальної, творчої праці (у формі заробітної плати або у формі роялті, паушального платежу або комбінованого платежу, франшизи тощо) авторів винаходів, корисних моделей, промислових зразків, раціоналізаторських пропозицій та інших об'єктів права інтелектуальної власності на підставі трудового або цивільно-правового договору. При цьому в трудовому договорі зазначається виключно заробітна плата. Роялті (періодичний платіж), паушальний платіж (одноразовий платіж), комбінований платіж (паушальний платіж та роялті), франшиза зазначаються в цивільно-правовому договорі, який не передбачає відчуження майнових прав на об’єкт права інтелектуальної власності.
2.	 Ліцензія (ліцензійний договір, ліцензійна угода) – письмовий дозвіл власника майнових прав на об'єкт  права інтелектуальної власності (ліцензіара), що видається іншій особі (ліцензіату), на використання майнових прав на об'єкт  права інтелектуальної власності на певних умовах та обов’язково містить ознаки території дії, часу дії, суми винагороди та обсягу прав, які передаються.
3.	Субліцензія – умова у вигляді письмового дозволу власника майнових прав на об'єкт  права інтелектуальної власності (ліцензіара), за якою ліцензіат отримає право  видавати від імені ліцензіата іншій особі (субліцензіату) право на використання майнових прав на об'єкт  права інтелектуальної власності на певних умовах та обов’язково містить ознаки території дії, часу дії, суми винагороди та обсягу прав, які передаються та які мають бути письмово визначені між ліцензіаром та ліцензіатом.

4. Попередній договір має форму, встановлену для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - має бути викладений у письмовій формі, в якій зокрема мають бути визначені предмет, ціна та строк дії. 
5. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 
6. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. 
7. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
		
8. Роялті (ліцензійний платіж, комбінований платіж, паушальний платіж) – платежі, що одержані (сплачені) або  такі, що мають бути сплачені як винагорода не лише за користування, але й за надання права на майнове користування об'єктом права інтелектуальної власності, у відповідності до ліцензійної угоди чи іншої письмової форми правочину. 
9. Ліцензія (ліцензійний договір, ліцензійна угода) чи інші письмові  форми правочину щодо використання об’єктів права інтелектуальної власності за способом охорони можуть бути:
1) патентні, пов’язані з угодами щодо об’єктів промислової власності, захищених охоронними документами (патентом або свідоцтвом);
2) безпатентні, пов’язані з угодами щодо використання творчих рішень, які не мають свідоцтв правової охорони (наприклад, - ноу-хау, комерційні таємниці, алгоритми комп’ютерних програм) або є об’єктами авторського права.
10. Ліцензія (ліцензійний договір, ліцензійна угода) чи інші письмові  форми правочину щодо використання об’єктів права інтелектуальної власності може бути укладена, як:
1) виключна ліцензія - видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об’єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об’єкта у зазначеній сфері;
2) одинична ліцензія - видається лише одному ліцензіату і виключає можливість видачі ліцензіаром іншим особам ліцензій на використання об’єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, але не виключає можливість використання ліцензіаром цього об’єкта у необмеженій ліцензією сфері;
3) невиключна ліцензія - не виключає можливості використання ліцензіаром об’єкта права інтелектуальної власності у сфері, що  обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншими особам ліцензій на використання цього об’єкта у зазначеній сфері;
4) повна ліцензія -  ліцензія, відповідно до якої ліцензіар надає ліцензіату усі права на використання об’єкта інтелектуальної власності без яких-небудь обмежень на весь строк дії, що залишився, охоронного документа;
5) субліцензія – договір, відповідно якому ліцензіат надає право на використання  об’єкта права інтелектуальної власності, отримані на основі володіння повною або виключною ліцензією, іншій особі, за умов, що це не суперечить його угоді з ліцензіаром; у разі надання субліцензії відповідальність перед ліцензіаром несе ліцензіат, який надав цю ліцензію; надання права на ліцензію третім особам, застережене в певній виключній або невиключній ліцензії (за обсягом прав субліцензія за звичай відповідає простій ліцензії; винагорода, одержувана ліцензіатом за надання субліцензії, розподіляється, як правило, між ним і ліцензіаром; ліцензіат виступає як агент ліцензіара і не може перевищувати надані йому повноваження);
6) опціонна угода – попередня домовленість у формі попереднього договору, згідно з якою потенційному покупцю ліцензії надається першочергове право протягом визначеного терміну вирішити питання щодо  доцільності її придбання (потенційний ліцензіат отримує можливість оцінити власні ризики на основі  детальнішого ознайомлення з перевагами об’єкта ліцензування, можливостями його виготовлення, перспективами комерційної реалізації тощо; водночас потенційний ліцензіат зобов’язується забезпечувати конфіденційність інформації, отриманої від ліцензіара).
11. Ліцензія (ліцензійний договір, ліцензійна угода) чи інші письмові  форми правочину щодо використання об’єктів права інтелектуальної власності за  специфікою правових норм може бути укладена, як:
1) перехресна ліцензія – взаємна переуступка прав сторонами при укладанні ліцензійного договору; використовується у випадках, коли сторони ліцензійного договору не можуть здійснювати свою виробничу і (або) комерційну діяльність не порушуючи прав один одного;
2) поворотна ліцензія – надання ліцензіару права на використання удосконалень об’єкта техніки або технології, розроблених ліцензіатом; умови поворотної ліцензії оформляються, як правило, у вигляді відповідного розділу в тексті основного ліцензійного договору;
3) примусова ліцензія – дозвіл на використання об’єкта права інтелектуальної власності, що охороняється, який видається Міністерством економічного розвитку і торгівлі без згоди власника охоронних документів або без згоди центрального органу виконавчої влади або без згоди суб'єктів господарювання державного сектора економіки або за рішенням судових органів з виплатою його власнику відповідної компенсації; 
4)  пакетна ліцензія – примусове включення до предмета ліцензії (поряд із наданням прав на потрібну ліцензійну технологію) морально застарілої, малозначущої технології; використовується як тактичний засіб для підвищення вартості ліцензії;
5)  супутня ліцензія – частина угоди із продажу устаткування, що комплектують вироби; використовується для надання інжинірингових та консультаційних послуг;
6)  відкрита ліцензія – видається на підставі спеціально оформленої Національним органом інтелектуальної власності України , який належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі згоди патентовласника;
7)  добровільна ліцензія – видається ліцензіаром ліцензіату за прямою двосторонньою угодою щодо повного або часткового використання об’єкта інтелектуальної власності.
		
Стаття 16. Поняття, пов’язані  з винаходами (корисними моделями)

1. Винахідницька робота – науково-дослідна діяльність щодо створення технологічних (технічних) рішень, які відповідають умовам патентоздатності, а також цілеспрямованої діяльності, що здійснюється з метою стимулювання створення та освоєння принципово нових об'єктів техніки з урахуванням останніх досягнень науки і техніки.
		
2. Винахідницький крок – перевага при використанні або виробництві відповідного продукту або здійсненні відповідного процесу, способу або інша перевага для користувача або для споживача товарів, робіт, послуг. 		
3. Використання промислове – використання об’єкта права інтелектуальної власності не тільки на промисловому підприємстві, а й в усіх інших випадках, якщо воно спрямовано на задоволення потреб третіх осіб, навіть у тому випадку, коли таке використання не є комерційним.		
4. Еквівалент – щось  рівноцінне, рівнозначне, рівносильне; те, що повністю відповідає якому-небудь, може його замінювати  або виражати, відповідник, синонім.		
5. Еквівалентний – такий, що повністю замінює щось у якому-небудь відношенні, є його еквівалентом; рівнозначний, рівно вартий, рівноцінний; цілком такий, однаковий, тотожний, синонімічний.
		
6. Еквівалентність – властивість такого відношення, котре є одночасно рефлексивним, симетричним і транзитивним. Ця властивість притаманна відношенням схожості, ізоморфізму, тотожності і т.п.		
7. Ознака – риса, властивість, особливість кого-, чого-небудь; прикмета особливість, ознак, познака; предмет, зображення і т.ін.; рух, яким виражається воля, наказ, бажання, попередження кого-небудь про щось і т.ін.
8. Схожі ознаки – ознаки, що є ідентичними ознаками або еквівалентними ознаками.
9. Ідентичні ознаки – ознаки, що збігаються за функцією, яку вони виконують, і за формою їх виконання.
10. Еквівалентні ознаки – ознаки, що збігаються за функцією, яку вони виконують, і за результатом, якого досягають при використанні  об’єкта прав інтелектуальної власності.
		
11. Ознака винаходу (корисної моделі) характеризується загальним поняттям (що виражають функцію, властивість тощо), яке охоплює різні окремі форми його реалізації, якщо саме ці характеристики, які містяться в загальному понятті, забезпечують у сукупності з іншими ознаками досягнення зазначеного заявником технічного результату.
		
12. Процес (як запатентована ідея) – об'єкт винаходу (корисної моделі), якому надається правова охорона та формула і опис якого відображають послідовну зміну станів або явищ, які відбувається закономірним порядком; хід розвитку чого-небудь; плин, перебіг; сукупність послідовних дій, засобів, спрямованих на досягнення певного наслідку, в т.ч. шляхом нового застосування відомого продукту чи процесу.
		
13. Семантична категорія − клас висловлювань, для яких допускається взаємозаміна в реченнях		
14. Спосіб – об'єкт винаходу (корисної моделі), якому надається правова охорона та формула і опис якого відображають певні дії, прийоми або систему прийомів, що дає можливість зробити, здійснити що-небудь, досягти чогось; те, що служить знаряддям, засобом і т.ін. у якій-небудь справі, дії; те, що спрямоване,  на досягнення певного наслідку, в т.ч. шляхом нового застосування відомого способу, методу, продукту чи процесу.
15. Спосіб  як об'єкт винаходу (корисної моделі) характеризують: наявність дії або наявність сукупності дій; порядок послідовності, одночасності, різних комбінацій тощо, що виконуються в часі; умови, які забезпечують можливість тієї чи іншої дії з ряду суттєвих дій, прийоми або систему прийомів, сукупність яких складає даний спосіб.
16. Спосіб  як об'єкт винаходу (корисної моделі) є процесом, що надає позитивний ефект від взаємопов’язаних дій, прийомів або систем прийомів, які зазначені у формулі винаходу (корисної моделі) та є необхідними для досягнення позитивного ефекту.
		
17. Тотожність – відношення між об’єктами, яке фіксує повний збіг їх властивостей або їх нерозрізненість стосовно якоїсь сукупності властивостей.		
18. Функція − явище, яке залежить від іншого явища, є формою його виявлення і змінюється відповідно до його змін; робота кого-, чого-небудь, обов’язок, коло діяльності когось, чогось; обов’язок, повинність, місія.
		
Стаття 17. Поняття, пов’язані  з інформаційним ринком

1. Виток інформації –  результат дій, внаслідок яких інформація в системі стає відомою чи доступною фізичним та/або юридичним особам, що не мають права доступу до неї.
		
2. Відкрита інформація – сукупність рекламних, організаційних, технічних та інших даних, щодо яких не зазначено (письмово або голосом на носії) застереження «інформація з обмеженим доступом».
		
3. Економічна безпека – правові, адміністративні, організаційні, технічні та інші заходи по запобіганню випадкового чи навмисного розголошення економічної та/або податкової та/або правової інформації та відомостей, що мають відношення до документу та/або до первинного документу та його використання, в межах, що перевищують посадові обов’язки, зазначені у додатку до строкового трудового договору.
		
4. Економічна інформація – сукупність будь-яких планових, нормативних, бухгалтерських, статистичних, договірних, оперативно-технічних, податкових відомостей та/або даних, які можуть бути доступними і зрозумілими для читання і збереження на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (файловий документ) та які виникають в процесі виробництва, збуту, торгівлі тощо; має лінійну форму (записується построково) у алфавітному, цифровому, алфавітно-цифровому або у графічному вигляді; одні й ті ж самі вихідні дані економічної інформації використовуються багаторазово в різних управлінських та економічних розрізах для всіх структурних підрозділів юридичної особи.		
5. Захист інформації – сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї.
		
6. Інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Інформація є видом нематеріальних благ, щодо якого можуть виникати цивільні права і відносини.
7. За режимом доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. У свою чергу, інформація з обмеженим доступом за своїм правовим режимом поділяється на конфіденційну і таємну (комерційну таємницю).
8. До інформації з обмеженим доступом відноситься інформація в якій зазначено (письмово або голосом на носії), що вона є конфіденційною інформацію або вона є таємною (комерційною таємницею). 
9. Суд у відповідь на виправдане та пропорційне прохання позивача (заявника) може прийняти рішення про надання інформації щодо походження та каналів збуту товарів або послуг, які порушують право інтелектуальної власності, правопорушником або будь-якою іншою особою, щодо яких було виявлено, що вони:
1)	володіють товарами, що порушують права, у комерційному масштабі;
2)	використовують послуги, що порушують права, у комерційному масштабі;
3)	надають у комерційному масштабі послуги, які використовуються в діяльності, що порушує права; або
4)	були визначені особою, зазначеною в підпунктах один, два або три, як залучені до виробництва, виготовлення або збуту зазначених товарів або надання зазначених послуг.
10. Інформація, яка зазначена в підпунктах один, два або три пункту дев’ять цієї статті, включає: імена та адреси  виробників, виготовлювачів, дистриб’юторів, постачальників та інших попередніх володільців товарів або послуг, а також оптових та роздрібних торговців, для яких вони призначаються; 	інформацію про вироблені, виготовлені, поставлені, отримані або замовлені кількості, а також про ціну, отриману за відповідні товари або послуги.

11. Інформаційна (автоматизована) система – організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів. 
12. Інформаційна система може існувати і без застосування комп’ютерної техніки. Така інформаційна система не передбачає електронний формат структури вхідних даних та програмне забезпечення і централізовані довідники.		
13. Інформаційний ринок – це система економічних, організаційних і правових відносин щодо продажу і купівлі інформаційних ресурсів, технологій, продукції та послуг.
		
14. Інформаційних ресурс – відомості, матеріали та документи в будь-якому форматі, що отримуються, обговорюються, формуються, пересилаються, перетворюються, нагромаджуються, опрацьовуються, використовуються, систематизуються, відображаються і зберігаються (у т.ч. в телекомунікаційній мережі, локальній електронній базі даних, платіжній системі тощо).
		
15. Інформаційний ресурс науково-технічної інформації – це систематизоване зібрання науково-технічної літератури і документації (книги, брошури, періодичні видання, патентна документація, нормативно-технічна документація, промислові каталоги, конструкторська документація, звітна науково-технічна документація з науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт, депоновані рукописи, переклади науково-технічної літератури і документації), зафіксовані на паперових чи інших носіях.		
16. Конфіденційна інформація юридичної особи – відомості, які знаходяться у володінні, користуванні або розпорядженні окремих співробітників юридичної особи і поширюються (в т.ч. обговорюються, складаються) лише  в межах виконання службових обов’язків або за письмовим дорученням керівника цієї юридичної особи. 
17. Право на одержання конфіденційної інформації юридичної особи, що не є таємною (комерційна таємниця)  мають представники органів державного нагляду та контролю на підставі відповідним чином оформлених посвідчень на перевірку або викликів до слідчих органів або органів дізнання.
18. На підставі договору або рішення суду право на одержання конфіденційної інформації юридичної особи мають судді, технічні експерти, експерти та судові експерти.
19. Не є конфіденційною інформацією – інформація, що оприлюднена у будь-який спосіб (в т.ч. на рекламних носіях).		
20. Несанкціоновані дії щодо інформації –  дії, що провадяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, що установлений власником інформації або законодавством.
		
21. Порушення цілісності інформації – несанкціоновані дії щодо інформації в системі, внаслідок яких змінюється її вміст.
		
22. Порядок доступу до інформації – умови отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації.
		
23. Секретна інформація –  таємна інформація або інформація, яка є об’єктом права інтелектуальної власності та є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових не є легкодоступною для осіб, які мають справу з видом інформації, що яка має комерційну цінність на ринку конкурентів галузі або пов’язана з процесом виробництва та/або ринку збуту продукції та товарів, що мають аналогічне функціональне навантаження щодо пропозицій для продажу. 
24. Виїмка матеріальних носіїв секретної інформації особами, які виконують свої обов’язки державного службовця в порядку, встановленому чинним законодавством України проводиться тільки за вмотивованою постановою судді і в порядку, погодженому з керівником юридичної особи. 
25. Виїмка матеріальних носіїв секретної інформації (в т.ч. відтворення документу) особами, які реалізують свої права та/або виконують свої обов’язки в порядку прямо, не встановленому чинним законодавством України здійснюються лише на договірній та не безоплатній основі.
26. Для розгляду в закритому судовому засіданні суд може прийняти рішення про зняття обмежень  секретної інформації у зв’язку з кіберзлочинами тощо.
		
27. Технічний захист інформації – вид захисту інформації, спрямований на забезпечення за допомогою інженерно-технічних заходів та/або програмних і технічних засобів унеможливлення витоку, знищення та блокування інформації, порушення цілісності та режиму доступу до інформації.		
Стаття 18. Поняття, пов’язані  з відтворенням документу

1. Відтворення документу – виготовлення одного або більше примірників документу, в будь-якій матеріальній формі, а також його запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер; при цьому, відтворення документу не означає передачу майнових прав інтелектуальної власності на інформацію, що міститься в ньому (як за формою так і за суттю)		
2. Відтворення первинного документу юридичної особи – виготовлення одного або більше примірників первинного документу, в будь-якій матеріальній формі, а також його запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер; при цьому, відтворення первинного документу не означає передачу майнових прав інтелектуальної власності на інформацію, що міститься в ньому (як за формою так і за суттю) від юридичної особи до користувача, якщо подібне не зазначено в договорі або в наказі, складеним у відповідності до норм Статуту  або Положення юридичної особи.
		
3. Документ – матеріальний носій, що має реквізити та містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
4. Документ як матеріальна форма може бути передбачена законом або нормативно-правовим актом, що визначає одержання, зберігання та розповсюдження інформації шляхом її фіксування на папері, магнітній, кіно-відео-фотоплівці або іншому носієві.
5. Документ – складний об’єкт, що являє собою єдність інформації та матеріального носія.
6. Інформація, що вміщена в документі має відповідну специфіку, оскільки: документ є носієм соціальної (а не біологічної інформації), тобто інформації, створеної людиною для суспільного використання; документ повинен мати семантичну (логічну) інформацію, що є результатом інтелектуальної діяльності людини; інформація передається дискретно, тобто у вигляді повідомлень (сповіщень).
7. Всі надані до суду документи мають відповідати вимогам до оформлення ділових документів, викладених в Державному стандарті України ДСТУ 2732:2004 “Діловодство та архівна справа” та ДСТУ 4163-2003. “УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ. Вимоги до оформлювання документів”.
8. Повідомлення, яке зафіксоване на будь-якому матеріальному носієві (папері, фотоплівці, оптичному диску тощо), - може бути визнане документом в суді. 
		
9. Ознаки документа – наявність смислового семантичного змісту; стабільна матеріальна форма, яка дає змогу зберігати і переміщати інформацію у просторі та часі і забезпечує довгострокове зберігання документа та можливість його багаторазового (довгострокового) використання; завершеність повідомлення (фрагмент, незавершене повідомлення не може бути повноцінним документом).
		
10. Патентно-правові показники (патентна чистота) – результати патентних досліджень, під час розробки документів, які пов’язані з діяльністю осіб та діями держави, в т.ч. у формі технічних умов, стандартів, правової охорони об’єктів промислової власності.
11. Патентна чистота – є юридичною властивістю об’єкту на певну дату, яка полягає в тому, що даний об’єкт  не порушує чинних на території певної держави виключних прав на інтелектуальну власність, що належить третім особам та може бути вільно проданим або використаним на території певної держави. 
12. Дослідження патентної чистоти стосуються не лише матеріальних  об’єктів (приладів, способів, методів, речовин, продуктів, виробів тощо), а й документації (пропозицій продажу, стандартів та технічних умов, технічної та технологічної документації, реклами тощо).
		
13. Правова функція документу в суді – це здатність документа служити засобом доведення, підтвердження або спростування фактів (відомостей), що мають процесуальне та/або матеріальне відношення до предмету спору. Правову функцію документу в суді мають офіційні видання (конституція, закони, укази, інші нормативно-правові документи), судові прецеденти та інші джерела, які є засобом свідчення пошуку істини з метою її  доказовості.		
Стаття 19. Поняття, пов’язані  з комерційною таємницею
1. Власник комерційної таємниці – особа, якій належать майнові права інтелектуальної власності на комерційну таємницю, зміст яких визначено Цивільним кодексом України.
2. Допуск до комерційної таємниці – дозвіл власника комерційної таємниці на ознайомлення визначених ним осіб з інформацією, що становить комерційну таємницю,  або дозвіл, отриманий  на іншій законній підставі.
		
3. Комерційна таємниця – це інформація, яка є об’єктом права інтелектуальної власності, є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових не є легкодоступною для осіб, які мають справу з видом інформації, що має комерційну цінність на ринку.
4. Комерційна таємниця на законних підставах контролюється юридичною або фізичною особою і  є секретною в тому розумінні, що вона або в цілому, або в конкретному сполученні або розташуванні її компонентів не є відомою або легкодоступною особам, що належать до визначеного кола і які зазвичай мають справу із подібними видами інформації.
5. Комерційна таємниця має комерційну цінність через її таємність та  у конкретних обставинах була піддана конкретним розумним мірам охорони особою, що контролює цю інформацію на законних підставах, з метою збереження її таємності. 
6. Комерційна таємниця відрізняється від усіх видів таємниць тим, що відомості, її складові, відносяться до комерційної діяльності підприємця і мають комерційну цінність. 
7. Комерційна таємниця – є комерційною таємницею платника податків.
8. Положення про комерційну таємницю юридичної особи та вимоги до її охорони можуть бути складовою частиною статуту юридичної особи, зареєстрованого відповідно до вимог законодавства країни, резидентом якої є зазначена юридична особа.
		
9. Неправомірне використання комерційної таємниці – термін, що застосовується у значенні статті 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».
		
10. Неправомірне збирання комерційної таємниці –  термін, що застосовується у значенні статті 16 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».
		
Стаття 20. Доктрини, що застосовуються до  прав інтелектуальної власності

1. Доктрина вичерпання прав  –  означає, що після того, коли власник прав на об'єкт права інтелектуальної власності отримав належну та погоджену з ним винагороду за обсяг використання його прав, він не має правових підстав вимагати будь-яку іншу винагороду за законні дії, що випливають із використання погодженого ним обсягу його прав.
		
2. Доктрина втрати прав  (англ. doctrine of exhaustion of rights is applied) –  означає, що права  власника на об'єкт права інтелектуальної власності у зв'язку з невиконання правових умов охорони (в т.ч. не сплати мита, збору тощо) є втраченими.
		
3. Доктрина права попереднього користувача  (англ. doctrine of prior use rights) –  означає, що позов (скарга) про порушення права  власника на об'єкт права інтелектуальної власності не може бути висунута до особи, яка на законних підставах та добросовісно використовувала об'єкт права інтелектуальної власності до подачі правовласником заявки на видачу охоронного документу про реєстрацію  правової  охорони на об'єкт права інтелектуальної власності.
		
4. Доктрина тимчасових прав (англ. doctrine of file wrapper estoppel) –  означає, що позов про порушення зареєстрованого права не може бути висунутим до особи, яка  використовувала об'єкт права інтелектуальної власності законно та добросовісно на протязі часу, коли право позивача (скаржника) тимчасово припинило свою дію.
		
5. Доктрина першого заявника (англ. first-to-filedoctrine)  –  означає, що особа, яка першою добросовісно подала заявку на видачу охоронного документу про реєстрацію  правової  охорони на об'єкт права інтелектуальної власності, - є законним власником такого права.
		
6. Доктрина добросовісного використання  (англ. fair use) –  означає, що особа, добросовісно використовує майнові авторські права до тих пір, поки такі права  сприяють прогресу науки, економіки  та мистецтву.		
7. Доктрина еквівалентів (англ. doctrine of equivalents) - означає, що сторона може бути притягнута до відповідальності за порушення патенту, навіть якщо продукт або процес буквально не втілює в собі всі ознаки формули винаходу, але містить один або кілька альтернативних елементів, що вважаються еквівалентними ознаками до відповідних ознак формули винаходу.

Стаття 21. Поняття, що пов’язанні з захитом даних в електронній формі
1. Електронний   підпис –  дані,  подані  в електронній формі,  які додаються чи логічно поєднуються з  іншими електронними  даними  та  які  служать в якості методу засвідчення достовірності;
2. Удосконалений   електронний   підпис – електронний підпис, який відповідає наступним вимогам:
1) він пов'язаний винятково з особою, що підписалась;
2) він дає можливість ідентифікувати особу, що підписалась;
3) він   створений   за  допомогою  засобів,  які  особа,  що підписалась, може тримати під своїм повним контролем; 
4)  він  пов'язаний з даними,  до яких він відноситься у такий спосіб, що будь-яку подальшу зміну даних можна виявити;
3. Особа,  що підписалась – особа, яка володіє механізмом створення підпису і діє від свого власного імені чи від імені   фізичної  чи  юридичної  особи  чи  організації,  яку  він представляє.
4. Дані, що створюють підпис  – виняткові дані, такі   як   коди   чи   приватні криптографічні    ключі,    які використо-вуються    особою,    що підписалась,   для   створення електронного підпису.
5. Механізм  створення підпису – пристосоване програмне  чи  апаратне  забезпечення,  яке  використовується  для створення даних, що створюють підпис.
6. Безпечний  механізм  створення  підпису  –
механізм створення підпису,  який  ідповідає наступним вимогам:
1) дані,  які використовуються для вироб-лення підпису, можуть виникнути   на   практиці   лише   один   раз,  а  їх  секрет-ність забезпечується;
2) дані,  які  використовуються  для  вироблення підпису,  із значною долею впевненості не можуть вилучатися з цих механізмів, а підпис   захищається   від   підробки  за  допомогою  використання 
доступних технологій;
3) дані,  що  створюють  підпис,  які  використовуються  для вироблення підпису,  можуть бути надійно захищені законною особою, що підписалась від використання його іншими особами;
4) безпечні механізми створення підпису не повинні  змінювати інформацію,  що  має  бути підписана чи перешкоджати представленню такої інформації особі, що підписалась до процесу підписання.    
7. Дані для перевірки підпису – дані,  такі як 
коди чи відкриті  криптографічні  ключі,  які  використовуються  з метою перевірки електронного підпису.
8. Механізм перевірки підпису  –  пристосоване програмне  чи  апаратне  забезпечення,  яке  використовується  для введення в дію даних для перевірки підпису.
9. Сертифікат  – електронна  атестація,  яка 
пов'язує дані для  перевірки  підпису  з  особою  і  підтверджує ідентичність цієї особи.
10. Постачальник  послуг  по  сертифікації  – організація чи фізична особа,  яка видає сертифікати чи надає інші  послуги, пов'язані з електронними підписами.
11. Продукція  для  електронного  підпису  –
апаратне чи програмне забезпечення, чи його відповідні компоненти, які  призначені  для  використання  їх  постачальником  послуг  по сертифікації з метою  надання  послуг,  пов'язаних  з  електронним 
підписом, чи призначені для перевірки електронних підписів.
12. Добровільна   акредитація   –    будь-який дозвіл,  що  встановлює  права  і  обов'язки  по наданню послуг по сертифікації,  який надається на запит відповідного  постачальника послуг   по   сертифікації   державним   чи   приватним   органом, уповноваженим розробляти і контролювати відповідність таким правам і  обов'язкам,  якщо  постачальник  послуг  по сертифікації не має права користуватись правами,  що витікають з дозволу, до отримання рішення органу.
		
13. Електронний архів – сукупність організаційних, програмно-апаратних засобів (засобів обчислювальної техніки) для збереження електронних документів та інших даних в електронному вигляді. 
		
14. Електронний ключ  – апаратний засіб, робота якого полягає в захисті програмного забезпечення та даних від копіювання, несанкціонованого використання та розповсюдження.
15. Пароль (секретне слово або набір символів, метою якого є підтвердження особи чи повноважень) та логін (ім’я облікового запису користувача у будь-якій формі для процедури аутентифікації та ідентифікації) – є допустимо-узагальнюючим поняттям «електронний ключ».

		
Стаття 22. Поняття та повнота ідентифікації майнових прав інтелектуальної власності
1. Ідентифікація майнових прав інтелектуальної власності в суді – правова функція доведення, підтвердження або спростування фактів (відомостей), що мають процесуальне та/або матеріальне відношення до предмету спору. 		
2. Ідентифікація об'єкту авторського права – обов’язкова процесуальна норма, що має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду стосовно:
1)	Виду та повної назви твору  
2)	Скороченої назви твору (якщо така є)
3)	Попередньої чи альтернативної назви твору (якщо така є)
4)	Галузі творчої діяльності   
5)	Визначення до якого об’єкту(ів) авторського права належить твір  
6)	Анотації або реферату твору  
7)	Дати остаточного завершення роботи над твором
8)	Відомостей про оприлюднення твору (опублікування, сповіщення, виконання, показ тощо)  
9)	Відомостей про твір(и), відносно якого(их) цей твір є похідним  
10)	Відомостей про твір(и), або частину твору(ів), що включено до твору 
11)	Відомостей про попередню реєстрацію (державу, дату, номер попередньої реєстрації та назву реєстру)
12)	Відомостей про автора(ів) твору (прізвище, ім'я, по батькові; псевдонім, за наявності; дата народження; повна поштова адреса, телефон; суть авторства, авторський вклад у створення твору  (у порядку виконання службових обов’язків; за договором); 
13)	Визначення що твір (частина твору) створено для оприлюднення під власним ім’ям автора; анонімно; під псевдонімом;
14)	Відомостей про особу(осіб), якій(им) належать авторські майнові права на твір.
		
3. Ідентифікація об'єкту винаходу (корисної моделі) – обов’язкова процесуальна норма, що має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду стосовно:
1) номеру патенту; 
2) номеру заявки; 
3) дати подання заявки; 
4) номеру заявки згідно з міжнародним договором про патентну кооперацію (за наявності); 
5) дати подання заявки згідно з міжнародним договором про патентну кооперацію (за наявності); 
6) дати публікації відомостей про видачу патенту; 
7) дати та номер бюлетеня, в якому оприлюднена формула винаходу корисної моделі;
8) назви винаходу (корисної моделі);
9) формули винаходу (корисної моделі);
10) заявника (-ів);
11) винахідника (-ів);
12) власника (-ів) патенту;
13) адреси для листування;
14) номеру індексу Міжнародної патентної класифікації  винаходу (корисної моделі).		
4. Ідентифікація майнових прав на знак для товарів і послуг  – обов’язкова процесуальна норма, що має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду стосовно:
1) номеру свідоцтва СРСР;
2)  номеру реєстрації знака, який є номером свідоцтва;
3) дати реєстрації знака;
4) очікуваної дати закінчення строку дії свідоцтва;
5) номеру та дати  подання до Держдепартаменту заявки, раніше поданої в Патентне відомство СРСР;
6) номеру заявки;
7) дати подання заявки;
8) даних про виставковий пріоритет;
9) даних щодо пріоритету відповідно до  Паризької конвенції;
10) номеру попередньої заявки відповідно до Паризької конвенції;
11) дати подання попередньої заявки відповідно до Паризької конвенції;
12) індексу(-ів)  МКТП та переліку товарів і послуг;
13) вилучення з охорони окремих елементів знака;
14) зображення знака;
15)  зазначення того, що знак є колективним;
16) зазначення того, що знак є об’ємним тривимірним;
17) зазначення того, що знак є звуковий;
18) зазначення кольору чи поєднання кольорів, які охороняються;
19) номеру (-ів) та дати (дат) подання інших заявок, пов’язаних у правовому відношенні;
20) номеру (-ів) та дати (дат) інших реєстрацій знака, пов’язаних у правовому відношенні;
21) імені або повного найменування та адреси власника (власників) свідоцтва.
22) продовження строку дії свідоцтва на знак;
23) припинення дії свідоцтва на знак у зв’язку із закінченням строку дії;
24) припинення дії свідоцтва на знак на підставі заяви власника повністю;
25) заяви власника свідоцтва про надання будь-якій особі дозволу на використання знаку;
26) передачі права власності на знак;
27) видачі ліцензії на використання знаку;
28) дострокового припинення дії ліцензійного договору за взаємною згодою сторін;
29) номеру заявки згідно з міжнародним договором (за наявності); 
30) дати подання заявки згідно з міжнародним договором (за наявності); 
31) дати міжнародної реєстрації знаку та перелік країн, що охоплює така реєстрація (за наявності); 
32) змін, що внесені у відомості про видачу ліцензії на використання знаку тощо.
		
5. Ідентифікація промислового зразка  – обов’язкова процесуальна норма, що має бути дотримана судом та викладена на початку мотивувальної частини рішення суду стосовно:
1) виду та номеру охоронного документа СРСР;
2)  номеру охоронного документа;
3) дати реєстрації;
4) номеру та дата подання до Держдепартаменту заявки, раніше поданої в Патентне відомство СРСР;
5) номеру заявки;
6) дати подання заявки;
7)  даних про виставковий пріоритет;
8)  кількості заявлених варіантів;
9) номеру попередньої заявки в державі − учасниці Паризької конвенції;
10) дати подання попередньої заявки в державі − учасниці Паризької конвенції;
11) коду держави − учасниці Паризької конвенції, в яку подана попередня заявка;
 12)  індексу (-ів)  Міжнародної класифікації промислових зразків (далі – МКПЗ);
13) назви промислового зразка;
14)  зображення промислового зразка та вказівки відносно кольорів;
15) номеру і дати подання попередньої заявки до Держдепартаменту України;
16) заявника (-ів), його (їх) адреси та коду держави;
17) автора (-ів);
18) власника (-ів), його (їх) адреси та коду держави;
19) продовження строку дії патенту на промисловий зразок;
20) припинення дії патенту на промисловий зразок у зв’язку із закінченням строку дії;
21) припинення дії патенту на промисловий зразок на підставі заяви власника повністю;
22) припинення дії патенту на промисловий зразок у разі несплати річного збору;
23) заяви власника патенту про надання будь-якій особі дозволу на використання запатентованого промислового зразка;
24) передачі права власності на промисловий зразок;
25) видачі ліцензії на використання промислового зразка;
26) дострокового припинення дії ліцензійного договору за взаємною згодою сторін;
27) змін, що внесені у відомості про видачу ліцензії на використання промислового зразка тощо.
28) документу про новизну промислового зразка в світі до моменту подачі заявки на реєстрацію (або до відповідної пріоритетної дати).		
Стаття 23. Поняття, пов’язані з селекційними досягненнями
1. Сорт  рослин  - група подібних за господарськими і біологічними властивостями і морфологічними ознаками культурних рослин, відібраних і розмножених для вирощування за відповідних природних і виробничих умов з метою підвищення врожайності та якості продукції.
2. Ідентифікаційні ознаки сорту рослини: новизна, відмінність, однорідність, стабільність.
3. Морфологічні ознаки сорту рослини (кількість і колір пелюсток квітів, форма і розмір листків тощо) – ознаки, які є здатними до відтворення і точного опису та дозволяють чітко ідентифікувати (індивідуалізувати) зазначені рослини серед інших.
4. Фізіологічні ознаки сорту рослини – ознаки, що дозволяють чітко ідентифікувати (індивідуалізувати) зазначені рослини серед інших шляхом відтворення і точного опису стосовно:
1) залежності кінцевого результату використання сорту від природно-кліматичних умов (морозостійкість, стійкість до певних температур тощо);
2) застосування супутньої технології вирощування (стійкість до певних хвороб, шкідників тощо);
3) потреби у використанні земельних ресурсів для виробничого використання сорту;
4) тривалості виробничого циклу від одного до десятків років (коли йдеться про багаторічні насадження);
5) матеріального носія сорту рослин (насіння, садівний матеріал).
5. Назва сорту рослини є придатною, якщо не існує жодної перешкоди. Вид сорту рослини повинен бути позначений назвою сорту рослини. Назва сорту рослини не може:
1)	бути сплутаною із назвою сорту, під якою інший сорт такого самого або спорідненого виду відноситься до офіційного реєстру сортів росин або, під якою матеріал іншого сорту постачається на ринок держави – члена  чи члена Міжнародного союзу з охорони нових сортів рослин, якщо інший сорт не існує і його назва не набула особливого значення;
2)	викликати труднощі для користувачів щодо розпізнання або репродукції;
3)	вводити в оману або викликати плутанину стосовно ознак, цінності чи ідентичності сорту, або особи селекціонера чи будь – якої іншої сторони процедури;
4)	її використання на світовій території робиться неможливим через попереднє право іншої особи;
5)	бути  ідентичною та/або бути сплутаною з іншими назвами, які, звичайно,  використовуються для продажу товарів (майна), або які, за іншим законодавством, мають зберігатися.
6. Міжнародний кодекс номенклатури для культурних рослин (англ. International Code of Nomenclature for Cultivated Plants (ICNCP)) регулює процедури найменування сортів, сортових груп і вегетативних гібридів.
7. Міжнародний кодекс ботанічної номенклатури (англ. International Code of Botanical Nomenclature) регулює офіційні назви рослин.
8. Однорідність сорту рослин – це властивість, яка враховує особливості розмноження рослини цього сорту, що є достатньо схожими за своїми основними ознаками, відзначеними в описі сорту. 
9. Стабільність сорту рослин  – це властивість, яка полягає в тому, що основні ознаки, зазначені в описі сорту, залишаються незмінними після неодноразового розмноження чи, у разі особливого циклу розмноження, в кінці кожного такого циклу. Сорт рослин, не здатний зберігати свої основні ознаки при відтворенні, не охороняється як об’єкт інтелектуальної власності.
10. Відомість сорту рослин – це властивість, що встановлюється за усіма джерелами інформації щодо факту його використання, наявності в офіційних каталогах, довідковому фонді, точним описом у літературі або іншій заявці. Ознаки, що дають змогу визначити відмінні особливості сорту, мають бути здатними до відтворення і точного опису.
11. Новизна сорту рослин – це властивість, яка враховує те, що сорт рослини не продавався і не використовувався з комерційною метою на території України, в т.ч. з письмового дозволу особи, яка продавала і використовувався  сорт рослини з комерційною метою не на території України за згодою селекціонера в цілях використання сорту рослини:
1) на території Спільноти Європейського Союзу – за рік до дати, яка ідентифікована доказами;
2) за межами території Спільноти – за чотири роки або щодо деревних культур та винограду – за шість років до дати, яка ідентифікована доказами.
12. Новизна  сорту рослини не втрачається, якщо сорт рослини  розповсюджувався без дозволу власника майнових прав інтелектуальної власності (в т.ч. шляхом зловживання правами інтелектуальної власності). Також новизна не втрачається, якщо будь-який матеріал сорту рослин передавався:
1) на виконання договору про передачу права на подання заявки для реєстрації майнових прав інтелектуальної власності; 
2) на виконання договору про розмноження відтворювального матеріалу сорту  рослини і  випробуваннями його придатності на поширення, за умови, що зібраний внаслідок цього матеріал передавався лише заявникові і не використовувався для виробництва сорту рослини з метою його перепродажу як товару (майна);
3) на виконання визначених законодавством заходів, зокрема щодо біологічної безпеки чи формування Реєстру сортів рослин України; 
4) як побічний або відхідний продукт, отриманий під час створення чи поліпшення сорту рослин, без посилань на сорт рослин і без. перепродажу як товару (майна).
13. Селекціонер - особа, що вивела чи виявила сорт рослини (породу тварини) та/або особа, яка є роботодавцем для особи, що вивела чи виявила сорт або є особою яка доручила та сплатила роботу, пов’язану зі створенням нового сорту рослини (нову породу тварини) іншій особі на підставі письмового договору, який як доказ в оригіналі надається до суду для процесуальних ідентифікаційних процедур.
14. Автор  співавтор сорту рослини (селекціонер) – це людина, яка безпосередньо створила, виявила, вивела чи поліпшила сорт рослини.
15. Порода тварин (порода) – сукупність особин у межах певного виду тварин, яка має генетично обумовлені стабільні характеристики (властивості та ознаки), що відрізняють її від інших сукупностей особин цього виду тварин, стійко передають їх потомкам та являються результатом інтелектуальної, творчої діяльності людини. Порода є продуктом людської праці з певним масивом тварин. Вона виникає і прогресує під впливом конкретних соціально-економічних факторів у певних ґрунтово-кліматичних та господарських умовах у результаті тривалої, систематичної і цілеспрямованої роботи. Тварини, що входять до складу породи, повинні становити достатньо велику чисельність, мати спільність походження, консолідовані породні ознаки (тип, екстер’єр, продуктивність).
16. Тварини однієї породи мають бути схожими за типом будови тіла, продуктивністю, плодючістю, мастю. Це дає змогу відрізняти їх від таких іншої породи. У породі повинна бути достатня кількість тварин, інакше обмежується можливість застосування відбору та підбору, що швидко призводить до вимушеного спорідненого парування і як наслідок — до виродження породи.
17. Чисельність тварин у породі є залежною від їхнього виду, пристосованості до природно-кліматичних умов, якості плідників, швидкості зміни поколінь, цінності й віку породи та інших факторів. 
18. Порода вважається чистою, якщо вона своєрідна, однорідна та стабільна.
19. Порода вважається своєрідною, якщо за проявом кваліфікаційних характеристик вона чітко відрізняється від будь-якої іншої породи, відомої до дати, на яку здійснюється ідентифікація в судовому провадженні.
20. Порода вважається однорідною, якщо особини цієї породи достатньо схожі за проявом кваліфікаційних характеристик, що застосовуються для опису породи.
21. Порода вважається стабільною, якщо прояв її кваліфікаційних характеристик, що застосовуються для опису породи, залишається незмінним при передачі із покоління у покоління.
22. Порода вважається новою, якщо до дати, на яку заявка вважається поданою її генетичні ресурси не використовувалися іншими особами з метою комерційного використання на території:України – понад один рік; іншої держави - понад чотири роки.
23. Новизна породи не втрачається, якщо її матеріал використовувався, зокрема продавався:
1) на шкоду заявнику чи його правопопереднику без їх згоди;
2) на виконання договору про передачу права на подання заявки;
3) на виконання договору про розведення породи;
4) на виконання визначених законодавством обов'язків, зокрема, щодо біологічної безпеки.
24. Породі надається індивідуальна назва, яка є загальновживаною та складається з власної назви та видової належності тварин. Власна назва може бути представлена словом, комбінацією слів, слів і цифр або літер і цифр. Порода повинна пропонуватися тільки під однією назвою.
25. Породі не може бути дана назва, яка:
1) суперечить принципам гуманності і моралі;
2)  зачіпає права, набуті в Україні чи на території Сторони міжнародного договору зокрема, є тотожною або схожою настільки, що її можна сплутати з назвою породи того ж виду, на яку набуті права;
3) є лінгвістично непридатною;
4) може вводити в оману або давати хибне уявлення щодо характеристик, цінності, географічного походження породи, а також про автора породи чи іншу заінтересовану особу;
5) містить елемент, який перешкоджає або може перешкоджати її вільному використанню, якщо проти цієї назви подано обґрунтоване письмове заперечення.
26. Майнові права інтелектуальної власності  на породу тварин є обмеженими в часі відповідно до статті 488 Цивільного кодексу України та можуть  ідентифікуватися на підставі даних з державної книги племінних тварин та Державного племінного реєстру.
		
Стаття 24. Поняття, пов’язані з кіберзлочином та  роботою комп'ютера

1. Кіберзлочином – є:
1) виготовлення, продаж, придбання для 
використання, розповсюдження або 
надання для використання іншим чином  пристроїв, включаючи комп'ютерні комп'ютерних програм, створених або адаптованих, в першу чергу, з метою вчинення навмисного доступу до цілої комп'ютерної системи або її частини для
отримання комп'ютерних даних або з іншою недобросовісною метою, або по 
відношенню до комп'ютерної системи, поєднаної з іншою комп'ютерною системою. 
2) навмисне перехоплення технічними засобами, без права на це, передач 
комп'ютерних даних, які не є призначеними для публічного користування, 
3) навмисне пошкодження, знищення, погіршення, зміну або приховування
комп'ютерної інформації,
4) навмисне серйозне перешкоджання функціонуванню комп'ютерної 
системи шляхом введення, передачі, пошкодження, знищення, погіршення, 
заміни або приховування комп'ютерних даних без права на це,
5) навмисне вчинення, без права на  це, введення, зміни, знищення 
або приховування комп'ютерних даних, яке призводить до створення недійсних 
даних з метою того, щоб вони вважались або відповідно до них проводилися б 
законні дії, як з дійсними, незалежно від того, можна чи ні такі дані прямо 
прочитати і зрозуміти,
6) виготовлення, продажу, придбання для використання, розповсюдження або 
надання для використання іншим чином.	

2. Комп'ютерна програма - набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи в будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об'єктному кодах).
3. Примірник комп'ютерної програми - це копія комп'ютерної програми, яка виконана в будь-якій матеріальній формі.
4. Ліцензійна комп'ютерна програма - це комп'ютерна програма, яка вводиться в обіг, розповсюджується і використовується в обсягах, формах і способами, прямо зазначеними в ліцензії. 
5. Неліцензійна комп'ютерна програма - це комп'ютерна програма, яка використовується у будь-якій формі і будь-яким способом без відповідного письмового дозволу особи, якій належать майнові права інтелектуальної власності на цю програму; 
6. Комп'ютерна програма вільного користування - це комп'ютерна програма, що розповсюджується на умовах ліцензії, що надає користувачеві дозвіл на: використання програми з будь-якою метою; доступ до програмного коду; будь-які дослідження механізмів функціонування програми; використання механізмів (принципів) функціонування будь-яких довільних частин коду програми для створення інших програм та (або) адаптації до потреб користувача; відтворення програми і розповсюдження копій програми будь-яким способом та в будь-якій формі; зміни і вільне розповсюдження як оригінальної програми, так і зміненої, за тими самими умовами, під які підпадає і оригінальна програма. 
7. Майновими правами інтелектуальної власності на комп'ютерну програму є право на використання твору (що згідно зі статтею 441 Цивільного кодексу України включає права на: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробку, адаптацію та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних тощо; продаж, передання в найм (оренду); імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо), виключне право дозволяти використання твору іншими особами та право перешкоджати неправомірному використанню твору, у тому числі забороняти таке використання. Зазначені права можуть бути передані повністю або частково іншій особі на умовах, визначених договором щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. 
8. Розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності на комп'ютерну програму здійснюється на підставі: ліцензії на використання об'єкта права інтелектуальної власності; ліцензійного договору; договору про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності; договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; іншого письмового договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. 
9. Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності на комп'ютерну програму має бути укладеним у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності на комп'ютерну програму такий договір є недійсним. 
		
10. Мова програмування  –  штучна мова, правила якої визначають можливості її використання та яка призначена для написання програм. 
11. Мова програмування  є основною складовою частиною системи програмування і є формальною мовою для спілкування людини з електронною обчислювальною машиною. Мова програмування призначена для опису алгоритмів (програм), виконання яких забезпечує вірне рішення потрібної задачі на ЕОМ, та інформації, що підлягає обробці. 
		
12. Моніторинг мережевих ресурсів – збір і структуризація інформації щодо апаратних та програмних засобів інформаційно-телекомунікаційної мережі.
		
13. Майнові права на комп'ютерну програму:
1) право володіння – означає, що власник зберігає в себе носій комп’ютерної програми (електронну або роздруковану паперову версію) і забезпечує доступ до неї тільки у режимі збереження  конфіденційності програмного коду;
2) право користування – означає право відтворення (копіювання носія) комп’ютерної програми і право продажу копій комп’ютерної програми власником або його довіреною особою іншим, зацікавленим у володінні комп’ютерною програмою особам, і право виготовлення і збуту або надання платних послуг на основі комп’ютерної програми;
3) право розпорядження – означає, що власник (у повному обсязі) або його довірена особа (у межах наданих власником повноважень) можуть прийняти рішення: про використання (або невикористання) комп’ютерної програми; про продаж виняткової або невиняткової ліцензії на комп’ютерну програму іншій особі у визначених обсягах на певній території і на певний строк.
		
14. Програмне забезпечення  – сукупність програм системи обробки інформації і програмних документів, необхідних для експлуатації цих програм та комп'ютера (комп'ютерної системи).
		
15. Розрізняють системне програмне забезпечення (зокрема, операційну систему, транслятори, редактори, графічний інтерфейс користувача) та прикладне програмне забезпечення, що використовується для виконання конкретних завдань.
16. Програмне забезпечення (software) та апаратне забезпечення (hardware) є дві комплементарні компоненти комп'ютера
17. Призначення програмного забезпечення полягає в керуванні як самим комп'ютером так і іншими програмами та маніпулюванні інформацією.
		
18. Факти порушень майнових прав на комп'ютерну програму (комп'ютерні програми), що зокрема стають підставами процесуального розгляду в суді:
1) виготовлення та розповсюдження контрафактних носіїв (дисків) із копіями комп'ютерних  програм;
2) продаж комп’ютерної техніки з комп'ютерною  програмою, попередньо встановленою із порушенням ліцензійних угод;
3) встановлення неліцензійної комп'ютерної  програми на замовлення користувача;
4) відтворення неліцензійної комп'ютерної програми кінцевим користувачем або власником комп’ютерної техніки;
5)  встановлення комп'ютерної програми на замовлення користувача у більшій кількості копій, ніж це передбачено умовами ліцензійної угоди;
6)  порушення правил вільного користування комп'ютерною програмою, що розповсюджується шляхом надання  доступу із використанням Інтернет та на умовах відсутності ліцензійної угоди.	
		
Стаття 25. Поняття, пов’язані з ноу-хау
1. Ноу-хау – сукупність технічної або комерційної інформації Підприємства, що має ознаки секретної, суттєвої і такої, що ідентифікується у будь-якій формі.
2. Секретна ознака ноу-хау означає, що пакет ноу-хау в сукупності чи в поточному кресленні і поєднанні своїх компонентів не є загальновідомим чи легкодоступним, і частина його цінності – це лідерство в часі, яке при передачі забезпечує ліцензія. 
3. Поняття секретності  ноу-хау не містить обмежень відносно того, щоб кожний окремий компонент ноу-хау був узагалі невідомим чи не одержуваним поза сфери ділової активності ліцензіара.
4. Суттєва ознака ноу-хау означає, що ноу-хау охоплює інформацію, яка має значення для усього процесу обробки продукту або послуги чи його значної частини, або для їх удосконалення, і водночас інформація не є тривіальною. 
5. Ноу-хау повинні бути корисними, тобто від них очікують поліпшення конкурентного становища, наприклад, у доступі до нових ринків чи наданні переваг у конкуренції.
6. Ідентифікована ознака ноу-хау  означає, що ноу-хау описані чи зафіксовані таким чином, що виникає можливість перевірити їх на відповідність критеріям секретності і суттєвості, а також забезпечити таке становище, в якому ліцензіат не був би невиправдано  обмежений у застосуванні своєї власної технології. 
		
Стаття 26. Поняття, пов’язані з плагіатом та співпадінням
1. Плагіат  – оприлюднення (опублікування) повністю або частково (в т.ч. в межах від десяти відсотків від тексту оригінального твору, якщо інше не встановлено договірними нормами) твору (об’єкту авторського права)  під іменем особи, яка не є власником майнових прав на об’єкт права інтелектуальної власності, яким є цей  твір науки, літератури, мистецтва або відкриття, винахід чи раціоналізаторська пропозиція. 
2. Плагіатом визнається оприлюднення (опублікування) в одному творі  більше ніж двадцяти відсотків тексту оригінального твору, якщо інше не встановлено письмовими договірними нормами. 
3. До основних типових форм плагіату належать:
1)	Копіювання чужої наукової роботи, чи декількох робіт та оприлюднення результату під своїм іменем.
2)	Створення суміші власного та запозиченого тексту без належного цитування джерел.
3)	Рерайт - перефразування чужої праці без згадування оригінального автора.
4. Співпадіння  у формі вираження твору − не є неправомірним використанням твору, якщо таке співпадіння обумовлене вимогами Державного Стандарту або Технічних Умов, що мають статус Державного стандарту або іншого нормативно-правового документу.		

Стаття 27. Поняття, пов’язані з раціоналізаторською пропозицією

1. Раціоналізаторська пропозиція – визнана юридичною особою пропозиція, яка містить технологічне (технічне) або організаційне рішення в будь-якій сфері діяльності юридичної особи.
		
2. Раціоналізаторська робота – діяльність щодо створення технологічних (технічних) або організаційних рішень, що є новими і корисними для юридичної особи, а також цілеспрямована діяльність, що здійснюється з метою створення та освоєння раціоналізаторських пропозицій та захисту прав раціоналізаторів під час використання їх пропозицій.
		
Стаття 28. Поняття, пов’язані з фотографією
1. Фото − частина складних слів, що відповідає поняттям: «той, що діє за допомогою світла», «заснований на дії світла»		
2. Фотографія − спосіб одержання фотозображень об’єктів знімання на фотографічних матеріалах або знімок на фотографічних матеріалах.
3. Питання охорони інтересів фізичної особи, яка зображена на фотографії (знімку на фотографічних матеріалах) та в інших художніх творах урегульовані статтею 308 Цивільного кодексу України відповідно до якої фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 Цивільного кодексу України (дітей, вдови (вдівця), а якщо їх немає, - батьків, братів та сестер).  
4. Згода, яку дала фізична особа, зображена на фотографії, іншому художньому творі, може бути після її смерті відкликана особами, визначеними частиною четвертою статті 303 Цивільного кодексу України. 
5. Витрати особи, яка здійснювала публічний показ, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору, відшкодовуються цими особами.  
6. Якщо фізична особа позувала авторові фотографії за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди.  
7. Фізична особа, яка позувала авторові фотографії, іншого художнього твору за плату, а після її смерті - її діти та вдова (вдівець), батьки, брати та сестри можуть вимагати припинення публічного показу, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору за умови відшкодування автору або іншій особі пов'язаних із цим збитків. 
8. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. 
		
Стаття 29. Визначення змісту понять, пов’язаних з економічною конкуренцією, якими користуються суд та сторони  судового провадження		
1. Право попереднього користувача або пріоритет – використання позначень не на підставі охоронного документа, а виходячи з факту першості у використанні позначення чи сукупності позначень, що індивідуалізували  особу (в т.ч. суб'єкта господарювання) або його товар, або його послугу. 		
2. Право на впровадження та використання винаходу (корисної моделі)  – є правилом добросовісної конкуренції та не може присікатися або порушуватися будь-якою третьою стороною (не власником майнових прав інтелектуальної власності на винахід або на корисну модель) в періоді чинності  на території України патенту  на винахід (корисну модель). 
3. Правило добросовісної конкуренції також полягає в тому, що держава стимулює створення і використання винаходів (корисних моделей), встановлює винахідникам і особам, які використовують їх, пільгові умови оподаткування та кредитування, надає їм інші пільги відповідно до чинного законодавства України.		
4. Право на використання промислового зразка  – є правилом добросовісної конкуренції та не може присікатися або порушуватися будь-якою третьою стороною (не власником майнових прав інтелектуальної власності на промисловий зразок) у період чинності  на території України патенту  на промисловий зразок.		
5. Письмова угода чи письмові угоди (в т.ч. договори, ліцензії тощо) про передачу прав інтелектуальної власності або про використання об'єкта права інтелектуальної власності – є форма реалізації права добросовісної конкуренції та не може присікатися або порушуватися будь-якою третьою стороною (не власником майнових прав об’єкту права інтелектуальної власності) у період чинності  на території України майнових прав на зазначений об'єкт права інтелектуальної власності.
		
6. Порушенням правила добросовісної конкуренції  – в т.ч. є навмисне вчинення, без права на це, дій, що призводять до втрати майна іншої особи шляхом: будь-якого введення, зміни, знищення чи приховування комп'ютерних даних; будь-якого втручання у функціонування комп'ютерної системи, 
з шахрайською або нечесною метою набуття, без права на це, економічних  переваг для себе чи іншої особи.  		
7. Порушенням правила добросовісної конкуренції – в т.ч. є виготовлення, продаж, придбання для використання, розповсюдження або надання для використання іншим чином комп'ютерних паролів, кодів доступу або подібних даних, за допомогою яких можна здобути доступ до усієї або до частини комп'ютерної системи з шахрайською або нечесною метою набуття, без права на це, економічних  переваг для себе чи іншої особи.  		
8. Порушенням правила добросовісної конкуренції – в т.ч. є недобросовісне отримання прав на доменні імена (тайпсквотинг), які  містять в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування, брендів.
9. Якщо відповідач  після подання позову або заяви до суду продає (відчужує) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування, брендів іншій особі (в т.ч. нерезиденту України), яка не є стороною позову або заяви, - то суд не знімає з нього статусу належного відповідача. 
10. Суд може прийняти рішення про визнання по справі додаткового відповідача, якою є особа (в т.ч. нерезидент України), що придбала у власність (в т.ч. перепродала) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування. 
11. Суд може розширити кількість відповідачів по справі, додавши до нього кожну наступну особу (в т.ч. нерезидента України), що придбала у власність (в т.ч. перепродала) доменне ім’я, що  містить в собі фонетичне або буквене відтворення чужих товарних знаків, назв, позначень, імен, комерційних найменувань, знаків обслуговування. 
12. Критерій розумності строку розгляду такої справи встановлюється за внутрішнім переконанням суду.
		
ІІ.  ЧАСТИНА
ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ		
ПЕРШИЙ РОЗДІЛ
ОРГАНІЗАЦІЯ СУДОЧИНСТВА
		
Стаття 30. Професійний суддя
1. Професійний суддя (суддя) –  посадова особа суду. Процесуальний статус судді визначається Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та цим Законом.
2. Суддя розглядає справи, одержані згідно з автоматичним порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до цього Закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.
3. Справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених цим Законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних.
4. Суддя, який розглядає справу  одноособово, діє як суд.
5. Кількість професійних суддів у  кожному окружному (місцевому) судді першої інстанції  має бути не меншою 21 суддів.
6. Кількість професійних суддів у Вищому суді з питань інтелектуальної власності (суді апеляційної та першої інстанції) має бути не меншою 30 суддів.
7. Остаточну кількість професійних суддів з урахуванням судового навантаження визначає Державна судова адміністрація України за погодженням з Вищою радою правосуддя з урахуванням положень цього Закону.
8. Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. 
9. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами. 
10. При наявності зазначених у пунктах 8, 9 цієї статті підстав суддя повинен заявити самовідвід. 
11. З підстав, зазначених у пунктах 8, 9 цієї статті відвід судді також можуть заявити сторони та прокурор, який бере участь в судовому процесі. 
12. Відвід судді повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід (у письмовій  або усній формі) після цього можна лише ще один раз у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті. 
13. Питання про відвід професійному судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у складі, який розглядає справу та за участю присяжних про що виноситься  письмова ухвала, в якій деталізовані мотиви її прийняття. При цьому:
1) Кількість осіб не має бути парною;
2) Кількість присяжних має бути більшою на одну особу ніж кількість професійних суддів, що голосують; 
3) Професійний суддя щодо якого заявляється відвід не голосує. 
14. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів. 
15. У разі задоволення відводу (самовідводу) одному з суддів або всьому складу суду справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, автоматизованого розподілу. 
16. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій,  а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі. 
17. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної і першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи нового рішення апеляційного суду. 
18. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді. 
19. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі.
20. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій або за нововиявленими обставинами.
21. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
22. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень або за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
23. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду касаційної інстанції.

Стаття 31. Порядок вирішення питань колегією суддів
1. Питання, що виникають під час розгляду справи колегією суддів, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. 
2. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. 
3. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення. 
		
Стаття 32. Вимоги до кандидата на посаду професійного судді першої інстанції
1. Професійний суддя (суддя) першої інстанції здійснює правосуддя в порядку, встановленому цим Законом та наділений іншими повноваженнями, та наділений іншими повноваженнями, що визначені законами України.
2. Особа, яка безстроково призначається на посаду професійного судді (судді) місцевого суду (суду першої інстанції):
1) має стаж роботи на посаді судді не менше трьох років;
2) має досвід професійної діяльності представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) щонайменше п’ять років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката щодо здійснення представництва в суді у справах щодо захисту прав інтелектуальної власності, конкуренції та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше п’ять років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше п’ять років.
		
Стаття 33. Професійні вимоги до судді апеляційної інстанції
1. Професійний суддя (суддя) апеляційної інстанції  здійснює правосуддя в порядку, встановленому цим Законом та наділений іншими повноваженнями, що визначені законами України.
2. Суддею апеляційної інстанції  може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційній інстанції, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п’яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше п’яти років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката з питань здійснення представництва в суді щодо захисту прав інтелектуальної власності, конкуренції та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше п’яти років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.
		
Стаття 34. Вимоги до кандидата на посаду професійного судді касаційної інстанції
1. Професійний суддя (суддя) касаційної інстанції здійснює правосуддя в порядку, встановленому цим Законом та наділений іншими повноваженнями, та наділений іншими повноваженнями, що визначені законами України.
2. Суддею касаційної інстанції  може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в касаційній інстанції, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п’яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката щодо здійснення представництва в суді щодо захисту прав інтелектуальної власності, конкуренції та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.

ДРУГИЙ  РОЗДІЛ
ПРИНЦИПИ СУДОЧИНСТВА		
Стаття 35. Принципи  судочинства
1. Принципами здійснення правосуддя в судах є: 
1) верховенство права; 
2) законність; 
3) рівність усіх учасників процесу перед законом і судом; 
4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 
5) гласність і відкритість процесу; 
6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду, крім випадків, установлених цим Законом; 
7) обов'язковість судових рішень. 
		
Стаття 36. Верховенство права
1. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
2. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
3. Звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
4. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. 
		
Стаття 37. Законність
1. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 
1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 
2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. 
2. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. 
3. У разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта. 
4. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору. 
5. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). 		

Стаття 38. Рівність усіх учасників процесу перед законом і судом
1. Усі учасники процесу є рівними перед законом і судом. 
2. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 

Стаття 39. Змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі
1. Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
2. Змагальність є принципом судочинства, який відокремлює функції обвинувачення від функцій захисту на основі надання сторонам рівних процесуальних прав щодо подання доказів, участі в дослідженні доказів, заявлення клопотань та участі суду громадських представників.
3. Змагальність сторін базується на документальному доказуванні та на логіко-правовому доказуванні у формі доведення, доведення від супротивного. При цьому мають бути враховані вимоги закону тотожності, закону  несуперечності, закону  достатньої підстави, закону виключеного третього, закон непрямого доведення
4. Доведення перед судом переконливості будь-якого з доказів (документальне доказування)  є висловленими та внесеними до журналу судових засідань та зафіксованим в технічному записі судової справи міркуванням будь-якої сторони  по справі, в т.ч. у формі:
1) міркування, за яким встановлюється істинність певного твердження через його зіставлення з аналогічними твердженнями, істинність яких доведена раніше (право аналогії судових рішень будь-якої інстанції, що набрало законної сили);
2) аргументів, обґрунтованих доказами, що поетапно озвучуються та характеризуються при розгляді справи у формі та в час, який заявлено у клопотанні будь-якої сторони по справі до суду;
3) аргументів, обґрунтованих наданими відповідями на питання у висновках технічного експерта, експерта або судового експерта (судових експертів);
4)  аргументів, обґрунтованих наданими відповідями на питання до протилежної сторони, озвученими в суді.
5. Суд як об'єктивний та неупереджений суб'єкт не має права обмежити свободу в наданні сторонами суду своїх доказів та їх оголошення сторонам процесу в часі та у формі доведення згідно до заявленого нею до розгляду справи по суті  письмового клопотання або письмових клопотань. 
6. Безпосередньо при розгляді справи по суті сторони мають право без попередньо заявлених клопотань задавати питання з метою підтвердити свої аргументи шляхом логіко-правового доказування.
7.  В процесі дослідження доказів (в т.ч. висновків технічних експертів, експертів, судових експертів) принцип змагальності не дозволяє їх приховування від ознайомлення з ними іншої сторони у термін не менший ніж за три робочих дні до дати та часу слухання справи по суті.
8. Суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою або заявою, поданою відповідно до цього Закону, і не може виходити за межі заявлених вимог. Суд може вийти за межі заявлених вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. 
9. Кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Законом. 
10. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Законом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано вимоги, за винятком тих, які не мають процесуальної та/або  правової дієздатності. 
11. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, залучаючи до цього (у т.ч. в якості  консультантів) технічного експерта, експерта. 
12. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду чи за клопотанням сторін не вистачає. 
13. Диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі крім визначеного вище в цій статті також означає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Законом.
		
Стаття 40. Гласність і відкритість  процесу
1. Особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, не можуть бути обмежені у праві на отримання в  суді як усної, так і письмової інформації щодо результатів розгляду справи.
2. Розгляд справ у всіх судах проводиться відкрито, якщо не йдеться про питання комерційної таємниці, державної таємниці та секретних винаходів (корисних моделей). 3. Відкритість забезпечується шляхом:
1) зазначення в тексті позовної зави або заяви, що розгляд справи має бути проведеним відкрито, оскільки не може привести до розголошення комерційної таємниці, державної таємниці, секретних винаходів (корисних моделей) та інших таємних обставин (ноу-хау тощо);
2) винесення ухвали про відкритий розгляд справи та присвоєння справі номеру, за яким на сайті суду в режимі вільного доступу по справі можливо б було знайти:
а) рішення судів всіх інстанцій (з позначкою про набуття законної сили, - якщо таке набуття дійсно відбулося), включаючи рішення апеляції, касації та міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною,
б) всі клопотання сторін до суду (якщо в них зазначена позначка про обов’язкову публікацію на сайті суду),
в) журнали всіх судових засідань судів всіх інстанцій,
г) технічні записи всіх засідань судів всіх інстанцій,
д) письмові висновки технічного експерта, експерта, судового експерта.
4.  Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді інформації про дату, час і місце розгляду своєї справи та ухвалені в ній судові рішення.
5. Ніхто не може бути позбавлений права на завчасну письмову інформацію про час і місце розгляду своєї справи.
6. Звернення особи, яка бере участь у справі, не підлягає розгляду та не потребує відповіді, якщо у ньому не зазначено місце проживання чи місцезнаходження (для юридичних осіб) або не підписано автором (авторами), а також якщо неможливо встановити його авторство, або таке, що містить вислови, що свідчать про неповагу до суду. 
7. Кожен має право знайомитися в установленому законодавством порядку із судовими рішеннями у будь-якій розглянутій у відкритому судовому засіданні справі, які набрали законної сили. Це право може бути обмежено відповідно до закону в інтересах нерозголошення конфіденційної інформації про особу, державної таємниці,  секретних винаходів (корисних моделей), ноу-хау чи іншої таємниці, що охороняється законом. 
8. Суд має винести відповідну ухвалу щодо оголошення засідання закритим, з цитуванням змісту письмових вимог, що органолептично доводять вмотивованість ухвали суду.
9. Розгляд справи в закритому судовому засіданні проводиться з додержанням усіх правил судочинства. Під час розгляду справи в закритому судовому засіданні можуть бути присутні лише особи, які беруть участь у справі, а в разі необхідності або клопотання будь-якої із сторін – технічні експерти, експерти, судові експерти, спеціалісти, перекладачі та свідки. 
10. На сайті суду у випадку закритого судового засідання обов’язково оприлюднюються:
1) технічний запис судового засідання, на якому було винесено ухвалу про закритий судовий розгляд;
2) журнал судового засідання, на якому було винесено ухвалу про закритий судовий розгляд та в якій, в т.ч. зазначається часова послідовність виступів та промов суду і представників сторін  стосовно відомості щодо:
а) належності прав представників сторін шляхом оголошення нотаріально посвідченого доручення або довіреності від фізичних осіб або шляхом оголошення відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про чинність або не чинність права підписанта стосовно наданого до суду від юридичної особи доручення або довіреності на дату судового засідання;
б) наявності або відсутність в справі копії статуту та посадових обов’язків від представника або представників юридичної особи чи юридичних осіб; 
в) наявності або відсутність в справі копії договору з адвокатом (адвокатами) та копії договору страхування професійної відповідальності адвоката (адвокатів);
г) наявності або відсутність в справі висновків технічного експерта або експерта, або судового експерта; 
д) питань, які досліджені у висновках технічного експерта або експерта, або судового експерта та дати їх складання; 
3) журнали судових засідань (наступних після судового засідання, на яких було винесено ухвалу про закритий судовий розгляд) та в яких, в т.ч. зазначається перевірка юридичної чинності документів особи або осіб, за підписом або підписами яких до суду надано висновки технічного експерта або експерта, або судового експерта шляхом обов’язкового встановлення:
а) прізвища імені та по батькові технічного експерта, експерта, судового експерта;
6) наявності, назви та чинності дозвільних (кваліфікаційних документів) технічного експерта, експерта, судового експерта та їх нормативно-правову відповідність на дату складання висновків технічного експерта, експерта, судового експерта;
в) наявності або відсутності підстав не вважати, надані висновки експерта не належними до об’єкту позову або у зв’язку з недоведеністю прав на проведення технічного експерта, експерта, судового експерта або фальшивими (в т.ч. в разі відсутності копії договору за яким були проведені дослідження та надані висновки технічного експерта, експерта, судового експерта; в разі відсутності завіреної мокрою печаткою банку платіжки на користь технічного експерта, експерта, судового експерта, висновки яких надані суду; в разі наявності органолептичної розбіжності підпису технічного експерта, експерта, судового експерта на наданих суду експертних висновках з іншими зразками підпису даної фізичної особи на інших документах, що також надані суду);
г) причин не надання відповідачем письмово відгуку на надані позивачем висновки технічного експерта, експерта, судового експерта в термін, зазначений в ухвалі суду;

д) кола питань щодо призначення судової експертизи та/або у разі, коли до суду (за самостійною ініціативою сторін) як докази надані експертні висновки, складені особою або особами, що на дату їх складання не були судовими експертами та у разі, коли їх висновки є взаємно суперечливими.

4) текст ухвали про залучення технічного експерта, експерта, прийнятої судом з метою повноти проведення досліджень та встановлення істини по справі;

5) текст ухвали, прийнятої судом про дату та час судового засідання для дослідження висновків технічного експерта, експерта, судового експерта, без права проведення в день подібного судового засідання розгляду справи по суті; 
 
6) текст ухвали, прийнятої судом про вичерпання підстав для подальшого дослідження, в т.ч. дослідження висновків технічного експерта, експерта, судового експерта та призначення дати та часу  судового засідання для розгляду справи по суті.
5. Якщо під час закритого судового засідання буде встановлено, що інформація з обмеженим доступом є суспільно необхідною або доступ до інформації обмежено з порушенням закону, суд постановляє ухвалу про її дослідження у відкритому судовому засіданні. 
6. Під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
7. Особи, присутні в залі судового засідання, можуть використовувати портативні аудіо технічні засоби. Проведення в залі судового засідання фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускається за умов відсутності прямої трансляції відео- або звукозапису для осіб, що знаходять поза межами приміщення суду.
8. Рішення суду проголошується прилюдно. Особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду відповідної справи, в т.ч. на підставі оприлюднення на сайті суду технічного запису та журналу судового засідання.
 9. Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень і ухвал.  

Стаття 41. Забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду
1. Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень суду, крім випадків, встановлених цим Законом. 
		
Стаття 42. Обов'язковість судових рішень
1. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. 
2. Постанови та ухвали суду в справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. 
3. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
		
ТРЕТІЙ  РОЗДІЛ
АДМІНІСТРАТИВНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВОСУДДЯ
		
Стаття 43. Секретар судової Палати
1. Секретар судової Палати:
1) організовує роботу відповідної Палати;
2) контролює здійснення аналізу та узагальнення судової практики у справах, віднесених до компетенції Палати;
3) інформує збори суддів про діяльність судової палати.
2. Узагальнення судової практики у справах, віднесених до компетенції Палати, підготовані Секретарем судової Палати після погодження на зборах суддів оприлюднюються на сайті суду для вільного доступу.
		
Стаття 44. Секретар судового засідання
1. Секретар судового засідання:
1) здійснює судові виклики і повідомлення;
2) перевіряє наявність та з'ясовує причини відсутності осіб, яких було викликано до суду, і доповідає про це головуючому;
3) забезпечує контроль за повним фіксуванням судового засідання технічними засобами;
4) веде журнал судового засідання;
5) оформляє матеріали провадження в суді;
6) виконує інші доручення головуючого в судовому засіданні.
		
Стаття 45. Судовий розпорядник
1. До участі в кримінальному провадженні головуючим у судовому засіданні може залучатися судовий розпорядник.
2. Судовий розпорядник:
1) забезпечує належний стан зали судового засідання і запрошує до неї учасників провадження;
2) оголошує про вхід суду до зали судового засідання і вихід суду із неї;
3) стежить за дотриманням порядку особами, присутніми у залі судового засідання;
4) приймає від учасників кримінального провадження та передає документи і матеріали суду під час судового засідання;
5) виконує розпорядження головуючого про приведення до присяги свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта;
6) виконує інші розпорядження головуючого, пов'язані із забезпеченням умов, необхідних для здійснення судового провадження (залучення експерта, перекладача, сурдоперекладача тощо).
3. Вимоги судового розпорядника, пов'язані із виконанням обов'язків, передбачених цією статтею, є обов'язковими для всіх осіб, присутніх у залі судового засідання.
4. У разі відсутності в судовому засіданні розпорядника його функції виконує секретар судового засідання.
		
Стаття 46. Мова, якою здійснюється провадження
1. Судове провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
2. Перед початком судового провадження слідчий суддя та/або суд мають з’ясувати потребу участі перекладача для розуміння суті позовної вимоги або підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
3. Особа повідомляється про позовні вимоги або про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті позовної вимоги або підозри у вчиненні кримінального правопорушення шляхом залучення на договірній основі перекладача.
4. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Законом.
5. Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам провадження або особі, стосовно якої вирішено питання, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. 
6. Переклад інших процесуальних документів провадження з української мови на іншу, здійснюється лише за клопотанням інших осіб, що є сторонами  провадження.
7. Переклад інших процесуальних документів провадження з іноземної мови на українську, здійснюється або за ухвалою суду, або за клопотанням інших осіб, що є сторонами  провадження.
8. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів судового провадження засвідчується підписом перекладача.
		
Стаття 47. Перекладач
1. Перекладач – фізична особа, що має вищу лінгвістичну освіту щодо  володіння певною іноземною мовою. 
2. Перекладач (сурдоперекладач) на підставі договору може бути залучений судом або стороною для письмового та/або усного (в т.ч. синхронного) перекладу.
3. Суд має забезпечити всі організаційні умови  для синхронного перекладу та відповідного технічного запису судового провадження.
4. Перекладач має право:
1) ставити запитання з метою уточнень для правильного перекладу;
2) знайомитися з протоколами процесуальних дій, в яких він брав участь, і подавати до них зауваження;
3) одержати винагороду за виконаний переклад та відшкодування витрат, пов'язаних із його залученням до провадження;
4) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом.
5. Перекладач зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;
2) заявити самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Кодексом;
3) здійснювати повний і правильний переклад, посвідчувати правильність перекладу своїм підписом;
4) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі перекладачу у зв'язку з виконанням його обов'язків.
6. Перед початком процесуальної дії сторона провадження, яка залучила перекладача (сурдоперекладача), чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача (сурдоперекладач), з'ясовують його стосунки з позивачем, відповідачем, підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз'яснюють його права і обов'язки.
7. За завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків перекладач (сурдоперекладач) несе відповідальність, встановлену законом.
		
Стаття 48. Автоматизована система документообігу суду
1. Автоматизована система документообігу суду – сукупність комп'ютерних програм і відповідних програмно-апаратних комплексів судів та Державної судової адміністрації України, що забезпечує функціонування електронного документообігу суду, обіг інформації між судами різних інстанцій та спеціалізацій, передачу інформації до центральних баз даних залежно від спеціалізації судів, захист від несанкціонованого доступу тощо
2. Функціонально  автоматизована система документообігу суду  забезпечує:
1) об'єктивний та неупереджений розподіл позовних заяв, заяв про встановлення фактів, заяв про злочин, заяв, повідомлень про кримінальне правопорушення або заяв про залучення до провадження як потерпілого, матеріалів кримінального провадження між суддями з додержанням принципів черговості та однакової кількості проваджень для кожного судді;
2) визначення технічних експертів та/або експертів, та/або судових експертів для судового розгляду з числа осіб, які внесені до автоматизована система документообігу суду з дотриманням вимог, визначених положеннями цього Закону;
3) визначення присяжних для судового розгляду з числа осіб, які внесені до списку присяжних;
4) надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду позовних заяв, заяв про встановлення фактів, заяв про злочин, заяв, повідомлень про кримінальне правопорушення або заяв про залучення до провадження як потерпілого, матеріалів кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Законом;
5) централізоване зберігання текстів ухвал, рішень, вироків, висновків технічних експертів, висновків експертів, висновків судових експертів, атестованих Міністерством юстиції України методик проведення судових експертиз та інших процесуальних документів;
6) підготовку статистичних даних;
7) реєстрацію вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її руху по кожній справі;
8) дані про номер кримінального провадження відповідно до дати, поданої до суду заяви про вчинення злочину;
9) надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду скарг, заяв, клопотаннь, що пов’язані або з позовною заяву, заявою про злочин, матеріалами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Законом;
10) видачу вироків, ухвал суду та виконавчих документів на підставі наявних у системі даних;
11) передачу матеріалів до електронного архіву.
3. Позовні заяви, заяви про встановлення фактів, заяви про злочин, заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого, матеріали кримінального провадження, скарги, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів. 
4. До автоматизованої системи документообігу суду в обов'язковому порядку вносяться: дата надходження матеріалів, скарги, клопотання, заяви або іншого процесуального документа, прізвище особи, стосовно якої подані документи, та їх суть, прізвище (найменування) особи (органу), від якої (якого) надійшли документи, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який здійснював судове провадження, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.
5. Визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів, або технічних експертів, або експертів, або судових експертів, або присяжних для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. 
6. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів, або технічних експертів, або експертів, або судових експертів, або присяжних для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених цим Законом.
7. Доступ до автоматизованої системи документообігу суду надається суддям та працівникам апарату відповідного суду згідно з їх функціональними обов'язками.
8. Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду має наслідком відповідальність, установлену законом.
9. Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, в тому числі видачі рішень, ухвал, вироків суду та виконавчих документів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів вироків, ухвал суду та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним та юридичним особам, підготовки статистичних даних, в частині електронної системи «Персональний он-лайн кабінет», як складової автоматизованої системи документообігу суду визначається цим Законом та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.
10. Фінансування ведення, функціонування та вдосконалення автоматизованої системи документообігу суду здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
11. Програмне забезпечення та база даних автоматизованої системи документообігу суду є власністю держави в особі держателя Державної судової адміністрації.
		
Стаття 49. Розумні строки
1. Під час судового провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. 
2. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Законом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
3. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
4. Критеріями для визначення розумності строків провадження по судовій справі є:
1) складність провадження, яка визначається з урахуванням обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування, ідентифікації належності прав тощо;
2) поведінка учасників провадження;
3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
4. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
5. Кожен має право, щоб обвинувачення або вимоги щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне провадження щодо нього було закрите.
6. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Законом.
		
Стаття 50. Суд присяжних

1. Суд присяжних у справах – кількість від двох або від трьох, або більше осіб присяжних, що на підставі положень цього Закону за наслідками розгляду справи постановляє рішення з питань, віднесених до його компетенції. Списки присяжних  формуються та оновлюються кожні три роки Державною судовою адміністрацією України за заявами осіб, що мають практичний досвід роботи або патентного повіреного, або судового експерта, або мають науковий ступінь не нижче кандидата наук та внесені до автоматизованої системи окружного суду на підставі заяви від особи та подання до територіального управління Державної судової адміністрації України від:
1) будь-якої всеукраїнської громадської організації, представники якої в т.ч. є науковцями, експертами, судовими експертами та  територіально розташовані в окрузі  суду першої інстанції;
2) органу виконавчої влади, яким є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та/або Антимонопольний комітет України; 
3) органу місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади відповідної адміністративно-територіальної одиниці;
4) Торгово-промислової Палати України;
5) Українського національного комітету Міжнародної торгової Палати.
2. Список присяжних затверджується на три роки і переглядається в разі необхідності для заміни осіб, які вибули зі списку, або потреби у збільшенні кількості за поданням територіального управління Державної судової адміністрації України з числа осіб, що мають практичний досвід роботи або патентного повіреного, або судового експерта, або мають науковий ступінь не нижче кандидата наук.
3. Не можуть бути включеними до списків присяжних громадяни:
1) що визнані судом обмежено дієздатними або недієздатними;
2) які мають хронічні психічні чи інші захворювання, що перешкоджають виконанню обов’язків присяжного;
3) які мають не зняту чи непогашену судимість;
4) народні депутати України, члени Кабінету Міністрів України, судді, прокурори, працівники правоохоронних органів (органів правопорядку), військовослужбовці, працівники апаратів судів, інші державні службовці, посадові особи органів місцевого самоврядування, адвокати, нотаріуси, члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя;
5) особи, на яких протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення;
6) громадяни, які досягли шістдесяти п’яти років;
7) особи, які не володіють державною мовою.
4. Присяжні не можуть бути медіаторами.
5. Присяжні не можуть бути штатними або позаштатними співробітником Державної судової адміністрації.
6. Присяжний  у будь-якій судовій справі не може бути одночасно перекладачем, спеціалістом, технічним експертом, експертом або судовим експертом по цій же  справі.
7. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний розмістити дані про присяжних (ПІБ, науковий ступінь, галузь знань), що мають бути:
1) внесені до автоматизованої системи суду;
2) доступні для вільного доступу в приміщенні суду та на сайті суду. 
8. Максимальна кількість присяжних, внесених до автоматизованої системи окружного суду не обмежується. 
9. Відповідно до процедури, зазначеної в пункті 1 цієї статті до автоматизованої системи окружного суду вносяться дані про присяжних.
10. З автоматизованої системи суду можуть бути виключені дані про присяжного, якщо набуло законної сили рішення суду про позбавлення особи права бути присяжним або через смерть особи (присяжного) або якщо присяжний добровільно написав заяву про виключення з автоматизованої системи окружного суду його персональних даних.
11. З автоматичного розподілу справ для участі у розгляді нових судових проваджень тимчасово вилучаються дані про присяжних, які задіяні  в поточному розгляді 3-х справ, кожна з яких слухається у період, що перевищує один місяць на рік.  При цьому відлік кількості днів участі присяжного враховує дату його прибуття до суду за три (або більшу кількість) робочих днів, зазначених в ухвалі, які передують даті судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи та день чи дні безпосередньої участі в судовому засіданні та дні участі в підготовці повного рішення по справі.
12. Присяжний, внесений до автоматизованої системи суду, зобов'язаний укласти договір з судом. Один і той же присяжний не може одночасно мати інші договори і з судом і з будь-якою стороною по одній і тій самій справі, які  надають право бути технічним експертом, експертом або судовим експертом.
13. Інший відбір присяжних, ніж через автоматизованої системи документообігу суду та розподіл справ з урахуванням особливостей, викладених у пунктах цієї статті не допускається.
14. Присяжний має право:
1) брати участь у дослідженні всіх відомостей та доказів у судовому засіданні;
2) робити нотатки під час судового засідання;
3) з дозволу головуючого ставити запитання сторонам справи, обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експертам, іншим особам, які допитуються під час судового засідання;
4) просити головуючого роз'яснити норми закону, що підлягають застосуванню під час вирішення питань, юридичні терміни і поняття, зміст оголошених у судовому засіданні документів, ознаки злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа тощо.
15. Присяжний зобов'язаний:
1) вчасно з’явитися на запрошення суду для участі в судовому засіданні; неприбуття в судове засідання без поважних причин вважається неповагою присяжного до суду;
2) правдиво відповісти на запитання головуючого і учасників судового провадження щодо можливих перешкод, передбачених законом, для його участі в судовому розгляді, його стосунків з особами, які беруть участь у справі або у кримінальному провадженні, що підлягає розгляду, та поінформованості про його обставини, а також на вимогу головуючого подати необхідну інформацію про себе;
3) додержуватися порядку в судовому засіданні і виконувати розпорядження головуючого;
4) не відлучатися із залу судового засідання під час судового розгляду та не користуватися засобами зв’язку  для передачі  будь-яких інформаційних повідомлень;
5) не спілкуватися без дозволу головуючого з особами, що не входять до складу суду, стосовно суті  судової справи або суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього;
6) не збирати відомості, що стосуються судового провадження або кримінального провадження, поза судовим засіданням;
7) не розголошувати відомості, які безпосередньо стосуються суті судового або кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і стали відомі присяжному у зв'язку з виконанням його обов'язків.
16. Після призначення судового розгляду судом присяжних головуючий дає секретарю судового засідання розпорядження про виклик присяжних у кількості осіб, які визначаються автоматизованою системою документообігу суду з числа осіб, які внесені до списку присяжних.
17. Письмовий виклик має бути вручений присяжному під розписку не пізніше ніж за сім днів до судового засідання. У виклику зазначаються день, час і місце проведення судового засідання, права та обов'язки присяжного, перелік вимог до присяжних, а також підстави для увільнення їх від виконання обов'язків, припис про явку, а також обов'язок присяжного (чи іншої особи, яка одержала виклик для передачі його присяжному) невідкладно повідомити суд про причини неможливості явки.
18. На підставі письмового виклику роботодавець зобов'язаний звільнити присяжного від роботи на час виконання ним обов'язків зі здійснення правосуддя; відмова роботодавця в увільненні від роботи присяжного вважається неповагою до суду.
19. Після відкриття судового засідання Головуючий повідомляє присяжним, яке провадження підлягає розгляду, роз'яснює їм права та обов'язки, а також умови їх участі в судовому розгляді. Кожен із присяжних має право заявити про неможливість його участі в судовому розгляді, вказавши на причину цього, та заявити собі самовідвід.
20. Головуючий з'ясовує, чи немає передбачених цим Законом підстав, які перешкоджають залученню громадянина в якості присяжного або є підставою для звільнення окремих присяжних від виконання їх обов'язків, а так само для звільнення присяжних від виконання їх обов'язків за їх усними чи письмовими заявами.
21. Для з'ясування обставин, що можуть перешкоджати участі присяжного в судовому розгляді, сторони судового провадження, прокурор, потерпілий, обвинувачений з дозволу головуючого можуть ставити присяжним відповідні запитання.
22. Кожному з присяжних, який з'явився, учасники судового провадження можуть заявити відвід з наступних підстав:
1) якщо присяжний є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім'ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо присяжний брав участь у цьому провадженні як свідок, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник, адвокат або представник;
3) якщо присяжний особисто, його близькі родичі чи члени його сім'ї заінтересовані в результатах провадження;
4) якщо присяжний  є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі;
5) у випадку порушення встановленого цим Законом порядку визначення присяжного для розгляду справи;
6) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості присяжного.
23. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами. 
24. Відвід присяжного повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід (у письмовій  або усній формі) після цього можна лише ще один раз у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті. 
25. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
26. Присяжний може бути усунутий від подальшої участі в судовому розгляді кримінального провадження у таких випадках:
1) у разі невиконання присяжним обов'язків, визначених цим Законом;
2) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що присяжний у результаті незаконного впливу втратив неупередженість, необхідну для вирішення питань судового провадження відповідно до закону.
27. Присяжний може бути усунутий від подальшої участі в судовому розгляді провадження за ініціативою головуючого рішенням більшості від складу суду присяжних, яке приймається в нарадчій кімнаті та оформлюється вмотивованою ухвалою.
28. Усі питання, пов'язані зі звільненням присяжних від участі в розгляді провадження, а також із самовідводом і відводом присяжних, вирішуються ухвалою суду, що постановляється після проведення наради на місці без виходу до нарадчої кімнати, крім випадків, коли вихід до нарадчої кімнати буде визнаний судом необхідним. У разі якщо судді не прийшли до одноголосного рішення щодо вирішення питання, пов'язаного зі звільненням присяжного від участі в розгляді кримінального провадження або самовідводом чи відводом присяжного, присяжний вважається звільненим від участі в розгляді судового провадження або відведеним.
29. Заміна присяжного новим замість того, який був звільнений від участі в розгляді судового провадження або відведеним, - не допускається.
30. Якщо після виконання вимог, передбачених положеннями цієї статті, присяжних залишилося більше необхідної для участі в судовому розгляді кількості професійних суддів, - Головуючим по справі залишається професійний суддя.
31. За пропозицією головуючого присяжні складають присягу такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю виконувати свої обов'язки чесно і неупереджено, брати до уваги лише досліджені в суді докази, при вирішенні питань керуватися законом, своїм внутрішнім переконанням і совістю, як личить вільному громадянину і справедливій людині".
32. Текст присяги зачитує кожен присяжний, після чого підтверджує, що його права, обов'язки та компетенція йому зрозумілі.
33. Нарадою суду присяжних керує головуючий (професійний суддя), який послідовно ставить на обговорення питання, обов’язковість яких передбачена процесом, проводить відкрите голосування і веде підрахунок голосів.
34. Усі питання вирішуються простою більшістю голосів. Головуючий голосує останнім.
35. Ніхто зі складу суду присяжних не має права утримуватися від голосування, крім випадку, коли вирішується питання про міру покарання, а суддя чи присяжний голосував за виправдання обвинуваченого. У цьому разі голос того, хто утримався, додається до голосів, поданих за рішення, яке є найсприятливішим для обвинуваченого. При виникненні розбіжностей про те, яке рішення для обвинуваченого є більш сприятливим, питання вирішується шляхом голосування.
36. Кожен із складу суду присяжних має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
37. У випадку, коли серед більшості складу суду, яка ухвалила рішення, відсутні професійні судді, головуючий суддя зобов'язаний надати допомогу присяжним у складенні судового рішення.
38. Сторонам, прокурору, обвинуваченому, потерпілому та іншим учасникам судового провадження протягом усього судового розгляду забороняється спілкуватися з присяжними інакше, ніж у порядку, передбаченому цим Законом.
39. Адміністративний апарат суду зобов’язаний виконати всі організаційні та фінансові умови, договору укладеного  судом з присяжним.
40. Присяжні не можуть впливати на автоматичний порядок розподілу судових справ.
41. Присяжні можуть приймати участь у зборах професійних суддів у випадках, визначених цим Законом.
			
ЧЕТВЕРТИЙ  РОЗДІЛ
ЕСПЕРТНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВОСУДДЯ		

Стаття 51. Технічний експерт

1. З метою більш повного задоволення потреб слідчої та судової практики щодо вирішення питань, які потребують застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань, пов’язаних з об’єктами права інтелектуальної власності цей закон передбачає участь в процесі технічного експерта.
2. Технічний експерт – фізична особа, яка є патентним повіреним та яка відповідає наступним вимогам:
1) має більше ніж п’ятирічний стаж патентного повіреного;
2) є представником власника майнових прав  по не менше ніж двадцяти патентам на винаходи, корисні моделі, промислові зразки;
3) є представником власника майнових прав  по не менше ніж двадцяти свідоцтвам на знаки для товарів та послуг;
4) може самостійно підготувати будь-яку заявку на патент на винахід та на патент на корисну модель для міжнародної реєстрації та є представником у відповідних міжнародних заявках;
5) може самостійно підготувати будь-яку заявку для міжнародної реєстрації знаку для товарів і послуг та є представником у відповідних міжнародних заявках.

3. На вимогу будь-якої із сторін справи експерт зобов’язаний надати для огляду оригінали заявок, в яких він зазначений як представник. 
4. Підставою для проведення технічним експертом досліджень є процесуальний документ (ухвала) про призначення на підставі автоматизованого розподілу експерта по справі, складений уповноваженою на те особою (органом), в т.ч. на підставі або письмового звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження.
5. В Ухвалі суду про призначення технічного експерта обов'язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених технічному експерту, або об'єкти, що підлягають дослідженню, а також вимога укласти на певних умовах договір з технічним експертом.
6. Розумний строк для проведення дослідження технічним експертом  установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) дослідження (залучив(ла) технічного експерта), після попереднього вивчення технічним експертом наданих матеріалів.
7. Технічний експерт на договірних засадах може залучатися судом до справи як консультант судді або як консультант для сторін справи. 
8. Технічний експерт може складати письмовий Висновок. Зокрема Висновок, щодо патентно-правових показників, умов повноти ідентифікації обставин, матеріалів тощо для  встановлення істини у справі. 
9. Будь-який Висновок технічного експерта має містити: вступ (зазначаються організаційні підстави залучення до дослідження); питання (що поставлені на дослідження); список науково-технічної інформації; список Інтернет-джерел (із додаванням повних адрес пошуку та копіюванням зображення з екрану комп’ютера); список законів, нормативно-правових актів; дослідницьку частину з оціночними умовиводами на підставі або закону тотожності та/або закону несуперечності, та/або закону достатньої підстави, та/або закону виключеного третього, та/або закону непрямого доведення. 
10. Висновок технічного експерта оформлюється на бланку суду, який призначив технічного експерта по справі за результатами автоматизованого розподілу і підписується експертом, що проводив дослідження. Підпис технічного експерта у заключній частині засвідчуються відбитком печатки канцелярії суду на кожній сторінці тексту висновків в день їх передачі технічним експертом до суду.
11. Якщо до висновку технічного експерта додаються фото таблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом; підписи засвідчуються відбитком печатки канцелярії суду на кожній сторінці в день їх передачі технічним експертом до суду.
12. Рецензування висновків технічного експерта не допускається. Будь-яка спроба призначити або провести рецензування висновку технічного експерта свідчить про порушення принципу незалежності технічного експерта та суду. 
13. Судова експертиза не є для суду наперед встановленою гарантією переваг по відношенню до  висновків технічного експерта.
14. Будь-який Висновок технічного експерта має розмежовувати «факти» та «оціночні судження». 
15. Технічних експерт по будь-якій судовій справі не може бути одночасно адвокатом, спеціалістом, експертом, судовим експертом або присяжним по цій же справі.
16. За надання завідомо неправдивого висновку технічного експерта під час провадження досудового розслідування, проведення розслідування тимчасовою слідчою чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України або в суді, - особа (технічний експерт) карається згідно положень Кримінального кодексу України виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
17. Дії особи (технічного експерта), зазначені у пункті 5 цієї статті, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років. 
18. Відмова технічного експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків у суді або під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження, розслідування тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України карається згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. 
19. Особа (технічний експерт) не підлягає кримінальній відповідальності за відмову давати показання під час провадження досудового розслідування або в суді щодо себе, а також членів її сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. 
20. Перешкоджання з'явленню особи (технічного експерта) до суду, органів досудового розслідування, тимчасових слідчих та спеціальної тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп технічного експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок, - караються згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців. 
21. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний розмістити дані про технічних експертів (ПІБ, адресу електронної скриньки, контактний номер телефону; номери індексу (-ів)  Міжнародної класифікації промислових зразків та номери індексу(-ів) Міжнародної патентної класифікації  винаходів та корисних моделей які, пов’язані з компетенцією технічного експерта), що  внесені до автоматизованої системи суду у доступному для вільного доступу приміщенні суду та на сайті суду. 
22. Внесення до автоматизованої системи окружного суду відомостей про технічних експертів відбувається на підставі подання або:
1) Всеукраїнської громадської організації, представники якої територіально розташовані в кожному окрузі  суду першої інстанції;
2) органу виконавчої влади, яким є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України або Антимонопольний комітет України; 
3) органу місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади відповідної адміністративно-територіальної одиниці;
4) Торгово-промислової Палати України;
5) Українського національного комітету Міжнародної торгової Палати.
23. Відомості про технічних експертів, внесених до автоматизованої системи окружного суду можуть не частіше ніж один раз на рік поновлюватись у зв’язку з потребою суду.
24. Чисельна кількість технічних експертів, внесених до автоматизованої системи окружного суду не обмежується. 
25. Відповідно до процедури, зазначеної в пункті 11 цієї статті до автоматизованої системи окружного суду вносяться дані про технічних експертів.
26. З автоматизованої системи суду можуть бути виключені дані про технічних експертів, якщо набуло законної сили рішення суду про позбавлення особи права бути технічним експертом або через смерть особи (технічного експерта) або якщо технічний експерт добровільно написав заяву про виключення з автоматизованої системи окружного суду його персональних даних.
27. З автоматичного розподілу справ тимчасово вилучаються дані про технічних експертів, які задіяні в поточному розгляді 3-х справ, що слухаються одночасно та не є завершеними у суді першої інстанції на дату автоматичного розподілу. 
28. Після завершення розгляду 2-х із 3-х справ, - дані про технічного експерта знову включаються для автоматичного розподілу справ.
29. Технічний експерт, внесений до автоматизованої системи суду, не пізніше тижня з дати автоматизованого розподілу справи зобов'язаний укласти договір з судом про надання консультацій суду щодо повноти матеріалів справи або щодо підготовки висновку з визначених в рішення суду питань, які потребують дослідження з метою встановлення істини у справі. 
30. Один і той же технічний експерт не може одночасно мати два договори і з судом і з будь-якою стороною по одній і тій самій справі.
31. Один і той же технічний експерт не може мати більше 20 договорів на рік, укладених за результатами автоматизованого розподілу справи автоматизованої системи суду.
32. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний виконати всі організаційні та фінансові умови, договору укладеного  судом з технічним експертом.
33. Будь-яка сторона по справі, що уклала з технічним експертом договір, зобов’язана виконати всі організаційні та фінансові умови, договору укладеного  з технічним експертом. При цьому, договір технічного експерта з будь-якою особою, яка є стороною справи виключає можливість для укладання з технічним експертом договору судом по тій же справі (навіть на підставі заяви про автоматичний розподіл участі технічного експерта у справі).

34. Договір суду або сторони по справі з технічним експертом повинен виключати можливість:
1) передоручати технічним експертом проведення дослідження іншій особі;
2) вибирати технічним експертом вихідні дані для проведення дослідження, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно;
3) вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань технічного експерта;
4) вимагати винагороду за наперед встановлені технічним експертом результати дослідження на користь певної сторони по справі;
5) зберігати матеріали справи та об'єкт (об'єкти) досліджень поза службовим приміщенням технічного експерта.
35. Договір суду або сторони по справі з технічним експертом повинен покладати на  технічного експерта такі обов'язки:
1) заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин;
2) прийняти до виконання доручене йому дослідження та провести його у визначений в договорі строк;
3) особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз'яснити його в залі судового засідання;
4) повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) залучив(ла)  технічного експерта, про неможливість проведення  дослідження через технічні або технологічні перешкоди; у зв’язку з чим  повернути надані матеріали справи та інші документи; 
5) повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) залучив(ла)  технічного експерта, про неможливість надання відповіді на питання суду  через технічні або технологічні результати проведеного дослідження або через те, що отримані результати  виходять за межі компетенції технічного експерта;
6) з'явитися на виклик органу (особи), який (яка) залучив(ла) технічного експерта, для надання роз'яснень, показань чи доповнень з приводу проведеного дослідження або з причин повідомлення про неможливість проведення дослідження з питань, які пов’язані з встановленням істини у справі та не виходять за межі компетенції технічного експерта через технічні або технологічні особливості та умови дослідження (в т.ч. через повне або часткове знищення об'єкта дослідження або зміною його властивостей);
7) не повідомляти будь-кому, крім органу (особи), який (яка) (залучив(ла) технічного експерта, чи суду про хід проведення дослідження та отримані  результати дослідження;
8) викладати письмово відповіді на питання, які ставляться технічному експерту на дослідження або під час надання роз'яснень чи показань;
9) висувати письмову вимогу про забезпечення особистої безпеки за наявності відповідних підстав;
10) проводити дослідження з письмової або усної вказівки будь-якої третьої особи, яка не є стороною договору.
36. Договір суду або сторони по справі з технічним експертом повинен покладати на  суд або на сторону по справі обов’язок своєчасної та повної виплати технічному експерту винагороди за проведення експертизи та компенсації (відшкодування) витрат, пов'язаних із викликом для надання роз'яснень чи показань в суді (добові, вартість квитка на проїзд).
37. Договір з технічним експертом не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі усних домовленостей.
38. Договір з технічним експертом не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі припинення фінансування суду з боку держави, якщо припинення фінансування не пов’язане з:
1) хворобою технічного експерта; 
2) не виконанням технічним експертом без поважних причин своїх зобов'язань за умовами договору щодо строку дослідження.
39. Заміна одного технічного експерта іншим для подальшого дослідження можлива виключна на підставі погодженого сторонами та судом  розумного строку  розгляду справи. 
40. У разі відсутності погодженого сторонами розумного строку  розгляду справи, суд може прийняти рішення про неможливість подальшого розгляду справи та залишення її без руху до часу надання висновку судової експертизи, яка має бути сплачена за рахунок обох сторін по справі в рівних частинах.
41. Органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування забороняється встановлювати плату за надання будь-якого документу для реалізації положень, передбачених частиною 22 цієї статті (в т.ч. видачу особам бланків заяв, звернень, запитів, довідок, інших документів, подання яких передбачено законодавством). 
42. Технічний експерт не може бути штатним або позаштатним співробітником Державної судової  адміністрації.
43. Також не може залучатися до виконання обов'язків технічного експерта особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною, а також та, яка має не зняту або не погашену судимість, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення або дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права участі технічного експерта в автоматизованому розподілу справ суду.
		
Стаття 52. Експерт

1. Експерт – фізична особа, що має науковий ступінь не нижче кандидата наук та є автором не менше трьох публікацій  у наукових або у публіцистичних чи періодичних виданнях, тематика яких пов’язана з певними галузями економіки, управління, менеджменту, психології, конкуренції, культури та мистецтва та з предметом судової справи. 
2. На вимогу будь-якої із сторін експерт зобов’язаний надати для огляду оригінали видань з своїми публікаціями. 
3. З метою більш повного задоволення потреб слідчої та судової практики, підготовки матеріалів справи для розгляду в судовому засіданні вирішення питань, які потребують застосування наукових, економічних, правових або інших спеціальних знань, зокрема пов’язаних з правами будь-якого об’єкту права інтелектуальної власності, конкуренції та кіберзлочинами  цей закон передбачає участь в процесі експерта.
4. Підставою для проведення експертом досліджень є процесуальний документ (ухвала) про призначення на підставі автоматизованого розподілу експерта по справі, складений уповноваженою на те особою (органом), в т.ч. на підставі або письмового звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження.
5. В Ухвалі суду про призначення експерта обов'язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, або об'єкти, що підлягають дослідженню, а також вимога укласти на певних умовах договір з експертом.
6. Розумний строк для проведення дослідження експертом  установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів.
7. Експерт на договірних засадах може залучатися судом до справи як консультант судді або як консультант для сторін справи. 
8. Експерт може складати письмовий Висновок. Зокрема Висновок, щодо умов повноти ідентифікації обставин, матеріалів тощо для  встановлення істини у справі.  
9. Експерт може самостійно збирати матеріали, які пов’язані з предметом та об’єктом дослідження, зазначаючи їх назву та джерела отримання в окремому переліку вступної частини Висновку експерта.
10. Будь-який Висновок експерта має містити: вступ (зазначаються організаційні підстави залучення до дослідження); питання (що поставлені на дослідження); список літературних джерел; список Інтернет-джерел (із додаванням повних адрес пошуку та копіюванням зображення з екрану комп’ютера); список законів, нормативно-правових актів; список державних стандартів та технічних умов; дослідницьку частину з оціночними умовиводами на підставі або закону тотожності та/або закону несуперечності, та/або закону достатньої підстави, та/або закону виключеного третього, та/або закону непрямого доведення. 
11. Висновок експерта оформлюється на бланку суду, який призначив експерта по справі за результатами автоматизованого розподілу і підписується експертом, що проводив дослідження. Підпис експерта у заключній частині засвідчуються відбитком печатки канцелярії суду на кожній сторінці тексту висновків в день їх передачі експертом до суду.
12. Якщо до висновку експерта додаються фото таблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом; підписи засвідчуються відбитком печатки канцелярії суду на кожній сторінці в день їх передачі експертом до суду.
13. Рецензування висновків експертів не допускається. Будь-яка спроба призначити або провести рецензування висновку експерта свідчить про порушення принципу незалежності експерта та суду. 
14. Судова експертиза не є для суду наперед встановленою гарантією переваг по відношенню до  висновків експерта.
15. Будь-який Висновок експерта має розмежовувати «факти» та «оціночні судження». 
16. Експерт по будь-якій судовій справі не може бути одночасно адвокатом, спеціалістом, технічним експертом, судовим експертом або присяжним по цій же  справі.
17. За надання завідомо неправдивого висновку експерта під час провадження досудового розслідування, проведення розслідування тимчасовою слідчою чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України або в суді, - особа (експерт) карається згідно положень Кримінального кодексу України виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
18. Ті самі дії особи (експерта), поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років. 
19. Відмова експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків у суді або під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження, розслідування тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України карається згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. 
20. Особа (експерт) не підлягає кримінальній відповідальності за відмову давати показання під час провадження досудового розслідування або в суді щодо себе, а також членів її сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. 
21. Перешкоджання з'явленню особи (експерта) до суду, органів досудового розслідування, тимчасових слідчих та спеціальної тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок, - караються згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців. 
22. Під час експертних досліджень з метою виконання певного експертного завдання експертом застосовуються відповідні методи та методики дослідження, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.
23. Визначення способу проведення дослідження (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.
24. Проведення експертних досліджень щодо ціни позову та/або заявних вимог, пов’язаних майновими правами інтелектуальної власності, обґрунтуванням роялті (паушальних платежів тощо) здійснюється експертами, які відповідають  умовам, передбачених Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

25. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний розмістити дані про експертів (ПІБ, адресу електронної скриньки, контактний номер телефону, галузь знань), що  внесені до автоматизованої системи суду у доступному для вільного доступу приміщенні суду та на сайті суду. 
26. Внесення до автоматизованої системи окружного суду відомостей про експертів відбувається на підставі подання або:
1) Всеукраїнської громадської організації, представники якої територіально розташовані в кожному окрузі  суду першої інстанції;
2) органу виконавчої влади, яким є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України або Антимонопольний комітет України; 
3) органу місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади відповідної адміністративно-територіальної одиниці;
4) Торгово-промислової Палати України;
5) Українського національного комітету Міжнародної торгової Палати.
27. Відомості про експертів, внесених до автоматизованої системи окружного суду можуть не частіше ніж один раз на рік поновлюватись у зв’язку з потребою суду.
28. Чисельна кількість експертів, внесених до автоматизованої системи окружного суду не обмежується. 
29. Відповідно до процедури, зазначеної в пункті 18 цієї статті до автоматизованої системи окружного суду вносяться дані про експертів.
30. З автоматизованої системи суду можуть бути виключені дані про експертів, якщо набуло законної сили рішення суду про позбавлення особи права бути експертом або через смерть особи (експерта) або якщо експерт добровільно написав заяву про виключення з автоматизованої системи окружного суду його персональних даних.
31. З автоматичного розподілу справ тимчасово вилучаються дані про експертів, які задіяні в поточному розгляді 3-х справ, що слухаються одночасно та не є завершеними у суді першої інстанції на дату автоматичного розподілу. 
32. Після завершення розгляду 2-х із 3-х справ, - дані про експерта знову включаються для автоматичного розподілу справ.
33. Експерт, внесенний до автоматизованої системи суду, не пізніше тижня з дати автоматизованого розподілу справи зобов'язаний укласти договір з судом про надання консультацій суду щодо повноти матеріалів справи або щодо підготовки висновку з визначених в рішення суду питань, які потребують дослідження з метою встановлення істини у справі. 
34. Один і той же експерт не може одночасно мати два договори і з судом і з будь-якою стороною по одній і тій самій справі.
35. Один і той же експерт не може мати більше 20 договорів на рік, укладених за результатами автоматизованого розподілу справи автоматизованої системи суду.
36. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний виконати всі організаційні та фінансові умови, договору укладеного  судом з експертом.
37. Будь-яка сторона по справі, що уклала з експертом договір, зобов’язана виконати всі організаційні та фінансові умови, договору укладеного  з експертом. При цьому, договір експерта з будь-якою особою, яка є стороною справи виключає можливість для укладання з експертом договору судом по тій же справі (навіть на підставі заяви про автоматичний розподіл участі експерта у справі).

38. Договір суду або сторони по справі з експертом повинен виключати можливість:
1) передоручати експертом проведення дослідження іншій особі;
2) вибирати експертом вихідні дані для проведення дослідження, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно;
3) вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта;
4) вимагати винагороду за наперед встановлені експертом результати дослідження на користь певної сторони по справі;
5) зберігати матеріали справи та об'єкт (об'єкти) досліджень поза службовим приміщенням експерта.
39. Договір суду або сторони по справі з експертом повинен покладати на  експерта такі обов'язки:
1) заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин;
2) прийняти до виконання доручене йому дослідження та провести його у визначений в договорі строк;
3) особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз'яснити його в залі судового засідання;
4) повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) залучив(ла)  експерта, про неможливість проведення  дослідження через певні перешкоди; у зв’язку з чим  повернути надані матеріали справи та інші документи; 
5) повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) залучив(ла)  експерта, про неможливість надання відповіді на питання суду  через результати проведеного дослідження або через те, що отримані результати  виходять за межі компетенції експерта;
6) з'явитися на виклик органу (особи), який (яка) залучив(ла) експерта, для надання роз'яснень, показань чи доповнень з приводу проведеного дослідження або з причин повідомлення про неможливість проведення дослідження з питань, які пов’язані з встановленням істини у справі та не виходять за межі компетенції експерта через об’єктивні особливості та умови дослідження;
7) не повідомляти будь-кому, крім органу (особи), який (яка) (залучив(ла) експерта, чи суду про хід проведення дослідження та отримані  результати дослідження;
8) викладати письмово відповіді на питання, які ставляться експерту на дослідження або під час надання роз'яснень чи показань;
9) висувати письмову вимогу про забезпечення особистої безпеки за наявності відповідних підстав;
10) проводити дослідження з письмової або усної вказівки будь-якої третьої особи, яка не є стороною договору.
40. Договір суду або сторони по справі з експертом повинен покладати на  суд або на сторону по справі обов’язок своєчасної та повної виплати експерту винагороди за проведення експертизи та компенсації (відшкодування) витрат, пов'язаних із викликом для надання роз'яснень чи показань в суді (добові, вартість квитка на проїзд).
41. Договір з експертом не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі усних домовленостей.
42. Договір з експертом не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі припинення фінансування суду з боку держави, якщо припинення фінансування не пов’язане з:
1) хворобою експерта; 
2) не виконанням експертом без поважних причин своїх зобов'язань за умовами договору щодо строку дослідження.
43. Заміна одного експерта іншим для подальшого дослідження можлива виключно на підставі погодженого сторонами та судом  розумного строку  розгляду справи. 
44. У разі відсутності погодженого сторонами розумного строку  розгляду справи, суд може прийняти рішення про неможливість подальшого розгляду справи та залишення її без руху до часу надання висновку судової експертизи, яка має бути сплачена за рахунок обох сторін по справі в рівних частинах.
45. Органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування забороняється встановлювати плату за надання будь-якого документу для реалізації положень, передбачених частиною 26 цієї статті (в т.ч. видачу особам бланків заяв, звернень, запитів, довідок, інших документів, подання яких передбачено законодавством). 
46. Експерт не може бути штатним або позаштатним співробітником Державної судової адміністрації.
47. Також не може залучатися до виконання обов'язків експерта особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною, а також та, яка має не зняту або не погашену судимість, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення або дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права участі  експерта в автоматизованому розподілу справ суду.
		
Стаття 53. Судовий експерт
1. Судовий експерт – фізична особа, що має чинне за терміном дії кваліфікаційне посвідчення, видане у відповідності до закону України «Про судову експертизу». 
2. Судовий експерт на договірних засадах з судом може залучатися судом до справи як консультант судді на договірній основі. При цьому, зазначений судовий експерт не має права одночасно бути ані адвокатом, ані спеціалістом, ані технічним експертом, ані консультантом будь-якої із сторін по цій же справі та проводити на замовлення будь-якої із сторін цієї справи експертні дослідження.
3. Судовий експерт не може бути штатним або позаштатним співробітником Державної судової адміністрації, який залучатися судом до справи як консультант судді на договірній основі або який проводить дослідження на підставі рішення суду.
4. За надання завідомо неправдивого висновку судового експерта під час провадження досудового розслідування, проведення розслідування тимчасовою слідчою чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України або в суді, - особа (експерт) карається згідно положень Кримінального кодексу України виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
5. Дії судового експерта, зазначені в пункті 4 цієї статті, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів, караються виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років. 
6. Відмова судового експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків у суді або під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження, розслідування тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України карається згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. 
7. Особа (судовий експерт) не підлягає кримінальній відповідальності за відмову давати показання під час провадження досудового розслідування або в суді щодо себе, а також членів її сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. 
8. Перешкоджання з'явленню особи (судового експерта) до суду, органів досудового розслідування, тимчасових слідчих та спеціальної тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп судового експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок, - караються згідно положень Кримінального кодексу України штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців. 
9. Методики проведення судових експертиз, пов’язаних з питаннями категорій справ, що розглядаються судовими палатами окружних судів та  судовими палатами Вищого суду з питань інтелектуальної власності  підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Реєстр атестованих методик проведення судових експертиз та повний зміст цих методик має бути обов’язково цілодобово розкритим на сайті окружного суду для вільного доступу на українській та англійській мові. Відсутність атестованих методик судових експертиз з питань, дослідження яких пов’язане з розглядом певних категорій справ судовими палатами Вищого суду з питань інтелектуальної власності  обумовлює не обов’язковість  призначення судової експертизи по справі.
10. Не може бути судовим експертом особа, яка перебуває у службовій або іншій залежності від сторін судового або кримінального провадження, або потерпілого.

Стаття 54. Підстави для відводу секретаря судового засідання, технічного експерта, експерта, судового експерта, спеціаліста, перекладача
1. Секретар судового засідання, технічний експерт, експерт, судовий, експерт, спеціаліст, перекладач не можуть брати участі у розгляді справи та підлягають відводу, якщо: 
1) він перебував або перебуває в службовій або іншій залежності від осіб, які беруть участь у справі; 
2) з'ясування обставин, які мають значення для справи, виходить за межі сфери його спеціальних знань. 
3. Участь секретаря судового засідання, технічного експерта, експерта, судового експерта, спеціаліста, перекладача у судовому засіданні при попередньому розгляді даної справи відповідно як секретаря судового засідання, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, перекладача не є підставою для їх відводу. 
4. За наявності підстав, зазначених у пунктах першому та другому першої частини цієї статті цього Закону, суддя, секретар судового засідання, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. 
5. На підставах, зазначених у пунктах першому та другому першої частини цієї статті цього Закону, секретарю судового засідання, технічному експерту, експерту, судовому експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. 
6. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. 
7. У разі заявлення відводу суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі. 
8. Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.
		
Стаття 55. Свідок
1. Свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час судового провадження, і яка викликана для давання показань.
2. Свідок має право:
1) знати, у зв'язку з чим і в якому кримінальному провадженні він допитується;
2) користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката,
3) відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім'ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім'ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які не підлягають розголошенню;
4) давати показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, і користуватися допомогою перекладача, послуги якого сплачує або суд, або сторона, що наполягала на виклику його в суд;
5) користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам'яті;
6) на відшкодування витрат, пов'язаних з викликом для давання показань, що має сплатит або суд, або сторона, що наполягала на виклику його в суд;
7) ознайомлюватися з протоколом допиту та заявляти клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень, а також власноручно робити такі доповнення і зауваження;
8) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом;
9) заявляти відвід перекладачу.
3. Свідок зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;
2) давати правдиві показання під час досудового розслідування та/або судового розгляду;
3) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які безпосередньо стосуються суті провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі свідку у зв'язку з виконанням його обов'язків.
4. Особа, яку залучають до проведення процесуальних дій під час досудового розслідування як понятого або яка стала очевидцем таких дій, зобов'язана на вимогу слідчого, прокурора не розголошувати відомості щодо проведеної процесуальної дії.
5. За завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Законом, свідок несе кримінальну відповідальність.
6. За злісне ухилення від явки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду свідок несе відповідальність, встановлену законом.
7. Не можуть бути допитані як свідки:
1) технічний експерт, експерт, судовий експерт, захисник, представник потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, законний представник потерпілого, цивільного позивача у кримінальному провадженні - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку з виконанням їх функцій;
2) адвокати - про відомості, які становлять адвокатську таємницю;
3) нотаріуси - про відомості, які становлять нотаріальну таємницю;
4) медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя особи - про відомості, які становлять лікарську таємницю;
5) священнослужителі - про відомості, одержані ними на сповіді віруючих;
6) журналісти - про відомості, які містять конфіденційну інформацію професійного характеру, надану за умови нерозголошення авторства або джерела інформації;
7) професійні судді та присяжні - про обставини обговорення в нарадчій кімнаті питань, що виникли під час ухвалення судового рішення, за винятком випадків кримінального провадження щодо прийняття суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, ухвали;
8) особи, які брали участь в укладенні та виконанні угоди про примирення в кримінальному провадженні, - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку з участю в укладенні та виконанні угоди про примирення;
9) особи, до яких застосовані заходи безпеки, - щодо дійсних даних про їх особи;
10) особи, які мають відомості про дійсні дані про осіб, до яких застосовані заходи безпеки, - щодо цих даних.
8. Особи, передбачені підпунктами 1 - 5 пункту сім цієї статті, з приводу зазначених довірених відомостей можуть бути звільнені від обов'язку зберігати професійну таємницю особою, що довірила їм ці відомості, у визначеному нею обсязі. Таке звільнення здійснюється у письмовій формі за підписом особи, що довірила зазначені відомості.
9. Не можуть без їх згоди бути допитані як свідки особи, які мають право дипломатичної недоторканності, а також працівники дипломатичних представництв - без згоди представника дипломатичної установи.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд перед допитом осіб, зазначених в абзаці першому цієї частини, зобов'язані роз'яснити їм право відмовитися давати показання.
		
Стаття 56. Спеціаліст
1. Спеціалістом у судовому провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок у формі  технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
2. Для забезпечення умов розгляду справи як спеціаліст може бути залучена на договірних умовах фізична особа, що є патентний повірений, експерт, судовий експерт або особа, яка відповідно до чинного законодавства чи досвіду має фахову кваліфікацію не вище спеціаліста.
3. Сторони мають право під час судового розгляду заявляти клопотання про залучення спеціаліста або використання його пояснень і допомоги.
4. Спеціаліст має право:
1) ставити запитання учасникам процесуальної дії з дозволу сторони провадження, яка його залучила, чи суду;
2) користуватися технічними засобами, приладами та спеціальним обладнанням;
3) звертати увагу сторони провадження, яка його залучила, або суду на характерні обставини чи особливості речей і документів;
4) знайомитися з протоколами процесуальних дій, в яких він брав участь, і подавати до них зауваження;
5) одержувати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов'язаних із його залученням до провадження на підставі договору з судом або із стороною, яка його залучила;
6) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом.
5. Спеціаліст зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, суду і мати при собі необхідні технічне обладнання, пристрої та прилади;
2) виконувати вказівки сторони провадження, яка його залучила, чи суду та давати пояснення з поставлених запитань;
3) не розголошувати відомості, які безпосередньо стосуються суті провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі спеціалісту у зв'язку з виконанням його обов'язків;
4) заявити самовідвід.
6. У разі неприбуття до суду без поважних причин або неповідомлення про причини неприбуття на спеціаліста судом покладаються всі витрати, пов'язані з оголошенням перерви в судовому засіданні.
		
Стаття 57. Наслідки неприбуття свідка, спеціаліста, перекладача, технічного експерта, експерта і судового експерта
1. Якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач, технічний експерт, експерт або судовий експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта.
2. Суд за невиконання ухвали про привід свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта має право постановити ухвалу про накладання на свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта штрафу в обсязі десяти відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян.
3. Прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста, технічного експерта, експерта або судового експерта забезпечується стороною судового провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам судового провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
		
П’ЯТИЙ  РОЗДІЛ
ОСОБИ, ЯКІ БЕРУТЬ УЧАСТЬ У СПРАВІ		
Стаття 58. Склад осіб, які беруть участь у справі
1. У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. 
2. У справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники. 
3. У справах кримінального провадження особами, які беруть участь у справі, є заявник, захисник та інші особи, визначені цим Законом.
4. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. 
		
Стаття 59. Права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі
1. Особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, технічним експертам, експертам, судовим експертам,  спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом. 
2. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати  письмові заперечення щодо висунутих вимог позову та усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. 
3. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. 
		
Стаття 60. Адвокат
1. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах діє адвокатура. 
2. У випадках, встановлених цим Законом, правова допомога та представництво в суді може надаватися іншими ніж адвокат особами  щодо малозначних спорів.
3. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Законом та іншими законами. 
4. Будь-яка особа не може бути адвокатом, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.
5. Сторона по справі має право відмовитися від адвоката та замінити його, надіславши до суду певну заяву та виконавши інші дії, передбачені цим Законом. Відмова та заміна адвоката фіксується у протоколі процесуальної дії суду.
6. Відмова від адвоката або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності двох адвокатів після надання можливості для конфіденційного спілкування. 
7. Відмова від адвоката без одночасної заміни новим адвокатом не приймається у випадку, якщо участь адвоката є обов'язковою. 
8. Страхування ризику професійної майнової відповідальності адвоката – умова, що має поширюватися на страхові випадки, які виникли у т.ч. внаслідок ненавмисних професійних помилок патентного повіреного.  Будь-яка сторона судової справи має право на ознайомлення з таким договором та з правилами страхування таких ризиків професійної майнової відповідальності адвоката. 
9. Будь-яка сторона судової справи має право на отримання копій страхового договору (полісу, сертифікату тощо) та повним змістом правил страхування професійної майнової відповідальності адвоката.

Стаття 61. Участь у справі представника
1. Сторона, третя особа, особа, яка у малозначному спорі відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у справі особисто або через представника, який не є адвокатом. 
2. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника та/або адвоката. 
3. Юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники та/або адвокат.
4. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника та/або адвоката.
		
Стаття 62. Особи, які можуть бути представниками
1. Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді.
2. Одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні. 
		
Стаття 63. Особи, які не можуть бути представниками
1. Не можуть бути представниками в суді особи, які діють у цьому процесі як секретар судового засідання, перекладач, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, свідок. 
2. Судді, прокурори, слідчі, працівники підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, не можуть бути представниками в суді, крім випадків, коли вони діють як представники відповідного органу, що є стороною або третьою особою в справі, чи як законні представники. 
		
Стаття 64. Документи, що посвідчують повноваження представників
1. Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 
1) довіреністю фізичної особи; 
2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. 
2. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. 
3. Довіреність фізичної особи, яка є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якої прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
4. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності). 
5. Повноваження адвоката як представника посвідчуються договором та дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, з наданням оригіналу та копії договору органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 
6. У випадку кримінального провадження до договору адвоката обов'язково додається ордер. 
7. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи. 
		
Стаття 65. Повноваження представника в суді
1. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. 
2. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. 
3. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються статтями 248 - 250 Цивільного кодексу України. 
4. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні. 
5. У разі відмови представника від наданих йому повноважень представник не може бути у цій самій справі представником іншої сторони. 
		
Стаття 66. Участь у процесі органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб
1. У випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. 
2. З метою захисту прав і свобод людини і громадянина у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до суду з позовом (заявою), брати участь у розгляді справ за його позовними заявами (заявами), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за позовом (заявою) іншої особи. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повинен обґрунтувати суду неможливість особи самостійно здійснювати захист своїх інтересів. Невиконання Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог щодо надання зазначеного обґрунтування має наслідком залишення позовної заяви без руху, повернення заяви .
3. З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
4. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
5. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". 
6. Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком залишення заяви без руху, повернення заяви .
7. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у процесі для подання висновків у справі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. 
		
Стаття 67. Процесуальні права органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб
1. Органи та інші особи, які відповідно до статті 66 цього Закону звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. 
2. Відмова органів та інших осіб, які відповідно до статті 66 цього Закону звернулися до суду в інтересах інших осіб, від поданої ними заяви або зміна вимог не позбавляє особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано заяву, права вимагати від суду розгляду справи та вирішення вимоги у первісному обсязі. 
3. Якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених вимог, суд залишає заяву без розгляду. 
4. Відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.
5. Прокурор або Уповноважений Верховної Ради України з прав людини з метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без їх участі, вступу у справу за позовом (заявою) іншої особи мають право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.
6. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які беруть участь у справі для подання висновку, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені для осіб, які беруть участь у справі, а також мають право висловити свою думку щодо вирішення справи по суті. 

ШОСТИЙ  РОЗДІЛ
ПРОЦЕСУАЛЬНІ КРИТЕРІЇ 		
Стаття 68. Малозначні спори
1. Малозначні спори – спори, в яких відсутня ціна позову та вимога про притягнення до кримінальної  відповідальності.
2.  Малозначні спори розглядаються без залучення присяжних, за виключенням випадків, пов’язаних із заявленням відводу судді або суду. Після розгляду питання відводу судді або суду присяжні приймають участь у подальшому розгляді справи.
3.  Відносяться до малозначних спорів:
1) справи на підставі заяв, у яких відсутня додаткова вимога про притягнення до кримінальної  відповідальності;
2) справи наказного провадження.
4. Не відносяться до малозначних спорів – справи окремого провадження та справи стосовно розгляду заяв про запобіжні заходи на підставі рішення суду.
		
Стаття 69. Процесуальна правоздатність та дієздатність 
1. Процесуальна правоздатність - здатність фізичної та/або юридичної особи мати процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи  якщо в судовому засіданні не поставлено під сумнів їх процесуальну правоздатність та/або надано доказів неналежності процесуальної правоздатності.
2. Процесуальна правоздатність юридичної особи полягає у:
1) дотриманні нею положень щодо відповідності вимог статутного капіталу розміру чистих активів (власного капіталу), 2) визнанні об’єкту права інтелектуальної власності активом відповідно до положень стандартів та норм бухгалтерського обліку тощо.
3. Процесуальна дієздатність - здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді фізичної особи, яка досягла повноліття, а також представника юридичні особи. 
		
Стаття 70. Медіація
1. Медіація – альтернативний (позасудовий) метод вирішення спорів, за допомогою якого дві або більше сторони спору намагаються в рамках структурованого процесу за участі медіатора досягти згоди для вирішення їх спору. 
2. Медіація є обов’язковою ідентифікаційною умовою для висвітлення в мотивувальній частині суду у транскордонних справах та у справах, сторонами яких є юридичні особи-нерезиденти. 
3. Якщо суду стало відомо від будь-якої із сторін, або сторони заявили в суді про намір позасудового методу вирішення спору, – то суд приймає рішення, яким залишає справу без розгляду. 
4. Судовий збір та інші судові витрати (в т.ч. на ведення справи в суді адвокатом) не можуть бути повернуті сторонам судового процесу, що не відбувся у зв’язку з медіацією. 
5. Сторони мають право на одну спробу  вирішити спір у суді по справі, рух якої було припинено в суді  у зв’язку з медіацією.
		
СЬОМИЙ  РОЗДІЛ
ВИМОГИ ДО КОМУНІКАЦІЙ		
Стаття 71. Засоби зв’язку для комунікацій з судом
1. Засоби зв'язку  − технічне обладнання, що використовується для організації зв'язку. До засобів зв'язку відносяться: телефон, домофон, телеграф, факс, телекс, модем, гучномовець, прожектор на морі, радіостанція, релейна станція, переносна радіостанція, мобільний телефон, Інтернет.
2. До заборонених засобів  зв'язку сторін у справі з судом відносяться: гучномовець, прожектор на морі, радіостанція, релейна станція, переносна радіостанція.
		
Стаття 72. Вимоги до оформлення документів, що подаються до суду на папері

1. Паперовий носій (папір) − волокнистий матеріал, що представляє собою тонкий шар переплетених і зчеплених між собою волокон, що пройшли спеціальну механічну і хімічну обробку. Використовується для друку, пакування та в різних технічних цілях.
2. Всі надані до суду документи на паперових носіях (папері)  мають відповідати вимогам до оформлення ділових документів, викладених в Державному стандарті України ДСТУ 2732:2004 “Діловодство та архівна справа” та ДСТУ 4163-2003. “УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ. Вимоги до оформлювання документів”.

		
Стаття 73. Поліграф в судовому процесі

1. Поліграф (або детектор брехні) – різновид психофізіологічної апаратури і представляє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред’явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів. Поліграф дає змогу експерту або судовому експерту одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту інформацію, яку людина приховує у формі відповідей на питання.  
2.  Експерт або судовий експерт може надати суду  у формі письмового Висновку доказ на підставі інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа.  
3. Застосування поліграфа в судовому процесі без згоди фізичної особи можлива виключно на підставі ухвали суду у справах, пов’язаних з державною таємницею та секретною інформацією (комерційною таємницею, секретними винаходами, секретними корисними моделями, секретними кресленнями,  ноу-хау) або з розсекречуванням секретності винаходу (корисної моделі), або у зв’язку із зміною ступеня секретності винаходу (корисної моделі).
4. В інших випадках застосування поліграфа в судовому процесі може проводитись тільки за наявності письмової згоди особи, яка проходитиме опитування.
5. Застосування поліграфа в судовому процесі має мету отримання орієнтувальної інформації щодо:
1) ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації;
2) повноти наданої опитуваною особою інформації;
3) джерела отриманої опитуваною особою інформації;
4) уявлень опитуваної особи про певну подію;
5) іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій та дослідження певних подій, явищ, процесів тощо.
		
ВОСЬМИЙ  РОЗДІЛ
ЗВЕРНЕННЯ ДО СУДУ ЗА ЗАХИСТОМ		
Стаття 74. Право на звернення до суду
1. Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), фізичні особи, громадяни (які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності) мають право звертатися до суду з  позовними заявами та заявами (повідомленнями) із врахуванням питань, визначених у статтях четвертій, п’ятій, шостій, сьомій цього Закону та з врахуванням окружної територіальної особливості, зазначеної у статті другій цього Закону.
2. У випадках, передбачених цим Законом, до суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є громадянами України або особи без громадянства. 
3. Предметом позовних заяв, заяв або повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення від осіб, зазначених у пункті першому цієї статті можуть бути вимоги щодо захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушень та вирішення публічно-правових спорів, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
4. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.
		
Стаття 75. Порушення справ у суді
1. Суд порушує справи за позовними заявами, заявами або повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення: 
1) підприємств та організацій, які звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; 
2) державних та інших органів, які звертаються до суду у випадках, передбачених цим Законом та законодавчими актами України; 
3) прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави або заявників (фізичних та/або юридичних осіб). 
2. Позовні заяви, заяви або повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення до Першої Палати – Палати з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення мають містити посилання, зокрема на:
1) статтю 176. «Порушення авторського права і суміжних прав»,  статтю 201 «Контрабанда» (в частині культурних цінностей);
 Кримінального кодексу України; 
2) статтю 13. «Співавторство», статтю 34. «Відповідальність за невиконання авторського договору», статтю 49. «Функції організацій колективного управління», статтю 50. «Порушення авторського права і суміжних прав», статтю 51. «Порядок захисту авторського права і суміжних прав», статтю 52. «Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав», статтю 53. «Способи забезпечення позову у справах про порушення авторського права і суміжних прав» Закону України «Про авторське право і суміжні права»;
3) статтю 399. «Призупинення митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру», статтю 401. «Спрощена процедура знищення товарів, митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності», статтю 476. «Переміщення товарів через митний кордон України з порушенням прав інтелектуальної власності» Митного  кодексу України;
4) статтю 512. «Порушення прав на об'єкт права інтелектуальної власності»  Кодексу України про адміністративні правопорушення;
5) статтю 432. «Захист права інтелектуальної власності судом» Цивільного кодексу України.
3. Позовні заяви, заяви або повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення до Другої Палати – Палати з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення мають містити посилання, зокрема на:
1)  статтю 9. «Право роботодавця», статтю 16. «Експертиза заявки», статтю 24. «Оскарження рішення за заявкою»,  статтю 28. «Права, що випливають з патенту»,  статтю 30. «Примусове відчуження прав на винахід (корисну модель)», статтю 33. «Визнання патенту недійсним», статтю 35. «Способи захисту прав»  Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»;  
2) статтю 15. «Оскарження рішення за заявкою», статтю 18. «Припинення дії свідоцтва», статтю 19. «Визнання свідоцтва недійсним»,  статтю 21. «Способи захисту прав», статтю 25. «Охорона прав на добре відомий знак» Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»,  
3) статтю 19. «Оскарження рішення за заявкою», статтю 20. «Права, що випливають з патенту», статтю 23. «Обов'язки, що випливають з патенту», статтю 25. «Визнання патенту не дійсним», статтю 27. «Способи захисту прав» Закону України «Про охорону прав на промислові зразки»; 
4) статтю 13 «Оскарження рішення за заявкою», статтю 20. «Визнання реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару та/або права на використання цього зазначення недійсними»,  статтю 21. «Припинення дії реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару та права на його використання», статтю 22. «Порядок визнання недійсними та припинення дії реєстрації кваліфікованого зазначення походження товару та/або права на його використання», статтю 25. «Способи захисту прав» Закону України «Про охорону прав на зазначення походження товарів»;
5) статтю 17. «Право роботодавця (замовника)», статтю 36. «Оскарження рішення стосовно заявки»,  статтю 43. «Примусова ліцензія на використання сорту», статтю 50. «Дострокове припинення чинності майнових прав на сорт», статтю 52. «Визнання права на сорт недійсним», статтю 54. «Спори, що розв'язуються у судовому порядку», статтю 55. «Відповідальність за порушення прав на сорти» Закону України «Про охорону прав на сорти рослин», 
6) статтю 7. «Право роботодавця», статтю 15. «Оскарження рішення за заявкою», статтю 17. «Дії, які не визнаються порушенням прав на зареєстровану топографію ІМС»,  статтю 18. «Обов'язки власника прав на зареєстровану топографію ІМС»,  статтю 19. «Використання зареєстрованої топографії ІМС без дозволу власника прав на неї»,  статтю 20. «Визнання реєстрації топографії ІМС недійсною»,  статтю 22. «Способи захисту прав» Закону України «Про охорону прав на топографії інтегральних мікросхем»;
7) статтю 399. «Призупинення митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру», статтю 401. «Спрощена процедура знищення товарів, митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності», статтю 476. «Переміщення товарів через митний кордон України з порушенням прав інтелектуальної власності» Митного  кодексу України;
8) статтю 512. «Порушення прав на об'єкт права інтелектуальної власності»  Кодексу України про адміністративні правопорушення;
9) статтю 432. «Захист права інтелектуальної власності судом» Цивільного кодексу України;
10) статтю 177 «Порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію», статтю 229 «Незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару», статтю 247 «Порушення законодавства про захист рослин»  Кримінальному кодексу України.
4. Позовні заяви, заяви або повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення до Третьої Палати – Палати з розгляду справ про правопорушення, пов’язані з антимонопольним та/або конкурентним законодавством і правами інтелектуальної власності,  та/або не традиційними об’єктами права інтелектуальної власності, та/або науковими відкриттями, та/або комерційними таємницями, та/або ноу-хау, та/або з кіберзлочинами мають містити посилання, зокрема на:
1)  статтю 27. «Розсекречування секретного винаходу (корисної моделі)», Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»;  
2) статтю 399 «Призупинення митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру», статтю 401. «Спрощена процедура знищення товарів, митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності», статтю 476 «Переміщення товарів через митний кордон України з порушенням прав інтелектуальної власності» Митного  кодексу України;
3) статтю 512 «Порушення прав на об'єкт права інтелектуальної власності»  Кодексу України про адміністративні правопорушення;
4) статтю 432 «Захист права інтелектуальної власності судом» Цивільного кодексу України;
5) статтю 32 «Недобросовісна конкуренція», статтю 33 «Неправомірне використання ділової репутації суб'єкта господарювання», статтю 36 «Неправомірне збирання, розголошення та використання відомостей, що є комерційною таємницею»Господарського кодексу України;
6) статтю 2031 «Незаконний обіг дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва»;статтю 231 «Незаконне збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю», статтю 232 «Розголошення комерційної таємниці», статтю 328 «Розголошення державної таємниці», статтю 329 «Втрата документів, що містять державну таємницю», статтю 333 «Порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю», статтю 354 «Підкуп працівника підприємства, установи чи організації» (з метою недобросовісної конкуренції), статтю 359 «Незаконні придбання, збут або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації» (з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину), статтю 360 «Умисне пошкодження ліній зв'язку» (з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину), статтю 361 «Несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку», статтю 3611 «Створення з метою використання, розповсюдження або збуту шкідливих програмних чи технічних засобів, а також їх розповсюдження або збут»; статтю 3612 «Несанкціоновані збут або розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або на носіях такої інформації»; статтю 362 «Несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї»; статтю 363 «Порушення правил експлуатації електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку або порядку чи правил захисту інформації, яка в них оброблюється»; статтю 3631 «Перешкоджання роботі електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку шляхом масового розповсюдження повідомлень електрозв'язку» Кримінального кодексу України.
5. Позовні заяви, заяви або повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення до Четвертої Палати – Палати з  розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством (зловживання монопольним становищем, узгоджені дії, недобросовісна конкуренція, інформаційні порушення тощо), мають містити посилання на:
1)  злочини у сфері господарської діяльності, що мають прояв у формі недобросовісної конкуренції;
2) підкуп працівника підприємства, установи чи організації з метою недобросовісної конкуренції;
3) незаконне придбання, збут або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації з метою недобросовісної конкуренції;
4) умисне пошкодження ліній зв'язку з метою недобросовісної конкуренції;
5) злочини у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), систем та комп’ютерних мереж і мереж електрозв’язку з метою недобросовісної конкуренції.

6. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку, заявного, позовного, наказного та окремого провадження. 
7. Окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав інтелектуальної власності або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
8. Провадження, зазначене у пункті 6 цієї статті певних категорій справ може здійснюватися колегіально судовими палатами  окружних судів Вищого суду з питань інтелектуальної власності  з залученням суддів (з урахуванням їх спеціалізації) із судів, що спеціалізуються виключно на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ на підставі ухвали головуючого судді та відповідно до процедур, зазначених у статті 673. "Електронна система "Персональний он-лайн кабінет" цього Закону.

9. Після прийняття ухвали, зазначеної у першому пункті цієї статті суддя окружного адміністративного суду та/або суддя місцевого загального суду, та/або суддя окружного господарського суду має бути постійно присутнім при подальшому судовому розгляді справи в  Окружному суді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності.

10. Суддя окружного адміністративного суду та/або суддя місцевого загального суду, та/або суддя окружного господарського суду в нарадчій кімнаті суду оголошує рішення в частині вимог  перевірки законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та доручає головуючому судді оголосити його зміст.

11. Суддя окружного адміністративного суду та/або суддя місцевого загального суду, та/або суддя окружного господарського суду підписує остаточне рішення по справі спільно з головуючим суддею.

Стаття 76. Підсудність кількох пов'язаних між собою вимог
1. Позивач (заявник) може заявити кілька вимог в одній позовній заяві (заяві), якщо вони пов'язані між собою. 
2. Позивач (заявник) одночасно з іншими вимогами може заявити вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності на підставі статей:
1) 176 «Порушення авторського права і суміжних прав» Кримінального кодексу України; 
2) 177 «Порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію» Кримінальному кодексу України;
3) 229 «Незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару» Кримінальному кодексу України;
4) 201 «Контрабанда» ( в частині культурних цінностей);
5) 2031 «Незаконний обіг дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва»;
6) 231 «Незаконне збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну або банківську таємницю» (в частині  комерційної таємниці);
8) 247 «Порушення законодавства про захист рослин»;
9) 328 «Розголошення державної таємниці»;
10) 329 «Втрата документів, що містять державну таємницю»;
11) 333 «Порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю»;
12)  354 «Підкуп працівника підприємства, установи чи організації» (з метою недобросовісної конкуренції);
13) 359 «Незаконні придбання, збут або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації» (з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину);
14) 360 «Умисне пошкодження ліній зв'язку» (з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину);
15) 361 «Несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку»; 
16) 3611 «Створення з метою використання, розповсюдження або збуту шкідливих програмних чи технічних засобів, а також їх розповсюдження або збут»; 
17) 3612 «Несанкціоновані збут або розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або на носіях такої інформації»;
18) 362 «Несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї»;
19) 363 «Порушення правил експлуатації електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку або порядку чи правил захисту інформації, яка в них оброблюється»; 
20) 3631 «Перешкоджання роботі електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку шляхом масового розповсюдження повідомлень електрозв'язку». 
3. У випадку наявності вимог, зазначених у частині другій цієї статті  разом з іншими вимогами суд  у термін не пізніше ніж п’ять робочих днів проводить перевірку щодо:
1) наявності або відсутності вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення, за яким особа, що обвинувачується в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення була виправдана або засуджена на підставі вироку суду, що набрав законної сили або переглядається за нововиявленими обставинами;
2)  наявності або відсутності вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
3)  наявності або відсутності вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення але переглядається за нововиявленими обставинами стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
4)  наявності або відсутності позовної заяви або заяви, яка вже розглядається в суді стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
5)  наявності або відсутності рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
6)  наявності або відсутності заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення.
4. Після проведення перевірки, зазначеної у пункті три цієї статті, суд приймає ухвалу, якою:
1)  або призначає допуск справи до розгляду з частини вимог, окрім заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення;
2) або призначає допуск справи до розгляду з частини вимог з одночасним призначенням досудового розслідування заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за процедурами кримінального провадження, визначеними у вісімнадцятому розділі третьої частини цього Закону;
3) або підтверджує як пріоритетну потребу проведення досудового розслідування, визначає певні строки досудового розслідування та надсилає її на адресу керівників відповідного територіального органу досудового розслідування  та прокуратури за процедурами кримінального провадження, визначеними у вісімнадцятому розділі третьої частини цього Закону;
4) або залишає заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення без руху до закінчення судового розгляду, зазначеного у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті та одночасно призначає допуск справи до розгляду з решти частини вимог, окрім вимог про кримінальне правопорушення.
5. Приклад заяви, зазначеної у першому пункті цієї статті як зразок розміщується на сайті суду.		
Стаття 77. Підсудність кількох пов'язаних між собою вимог стосовно  скасування державної реєстрації технічних умов, стандартів та інших розпорядчих рішень 
1.	У випадку, якщо в переліку позовних вимог, що надійшли до окружного суду Вищого спеціалізованого суду захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції має місце вимога,  яка відсутня у статтях 3, 4, 5, 6, 7 цього Закону стосовно перевірки законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, - головуючий суддя має право виділити частину провадження перевірки щодо законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. В такому випадку приймається ухвала про розгляд справи шляхом залучення судді із окружного адміністративного суду, який територіально розташований в одному місті з окружним судом Вищого спеціалізованого суду захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції.
2.	Після прийняття ухвали, зазначеної у першому пункті цієї статті суддя окружного адміністративного суду має бути постійно присутнім при подальшому судовому розгляді справи в  Окружному суді Вищого спеціалізованого суду захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції.
3.	Суддя окружного адміністративного суду в нарадчій кімнаті суду оголошує рішення в частині вимог  перевірки законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та доручає головуючому судді оголосити його зміст.
4.	Суддя окружного адміністративного суду підписує остаточне рішення по справі спільно з головуючим суддею.
5.	У разі якщо вимоги, зазначеної у першому пункті цієї статті заяви, стосуються  технічних умов та/або стандартів продукції (робіт, послуг тощо), - справа розглядається з врахуванням положень пунктів 2, 3, 4 цієї статті та с залученням  присяжних.
6.	У разі якщо вимоги заяви, зазначеної у першому пункті цієї статті, стосуються  сплати податків, мита, зборів і в них відсутні вимоги щодо захисту порушених майнових прав власника майнових прав на об’єкт та/або на об’єкти права інтелектуальної власності, - постановляється ухвала про залишення заяви без руху та можливість розгляду заяви виключно за правилами адміністративного судочинства.
7.	Ухвала про залишення заяви без руху, зазначена  у шостому пункті цієї статті приймається з врахуванням положень пунктів 2, 3, 4 цієї статті, але без залучення присяжних
8.	У разі, якщо суд першої інстанції прийняв рішення по справі, але з причин положень адміністративного судочинства рішення  суду в певній частині не може бути виконаним, - може бути подана  заява про відновлення судового провадження.
9. Приклад заяви, зазначеної у першому пункті цієї статті як зразок розміщується на сайті суду.		
Стаття 78 Сторони
1. Сторонами в позовному провадженні є позивач і відповідач. При цьому, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
		
Стаття 79. Особи, які є іншими учасниками процесу
1. Учасниками процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, як сторони є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, технічний експерт, експерт, судовий експерт,  перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. 
		
Стаття 80. Процесуальні права та обов'язки сторін
1. Сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. 
2. При позовному провадженні позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. 
3.  При наказному провадженні заявник перед початком розгляду справи по суті в судовому засіданні має право збільшити або зменшити розмір вимог, відмовитися від вимог.
4. При окремому провадженні заявник перед початком розгляду справи по суті в судовому засіданні має право відмовитися від вимог.
5. Сторони провадження можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії процесу. 
6. Кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони. 
		
Стаття 81. Участь у справі кількох позивачів або відповідачів
1. Позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в процесі самостійно. 
2. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 
1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 
2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 
3) предметом спору є однорідні права і обов'язки. 
3. Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну процесуальну правоздатність і дієздатність. 
		
Стаття 82. Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів
1. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. 
2. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. 
		
Стаття 83. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору
1. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача. 
2. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням цієї особи розглядається спочатку. 
		
Стаття 84. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору
1. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. 
2. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. 
3. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, що встановлені цим Законом для осіб, які беруть участь у справі.
4. Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку
. 
		
Стаття 85. Порядок залучення до участі у справі або вступу в справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог
1. Сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов'язана повідомити суд про цю третю особу. 
2. У заяві про залучення третьої особи повинні бути зазначені ім'я (найменування) третьої особи, місце її проживання (перебування) або місцезнаходження та підстави, з яких вона має бути залучена до участі у справі. 
3. Суд повідомляє третю особу про справу, направляє їй копію заяви про залучення третьої особи і роз'яснює її право заявити про свою участь у справі. Копія заяви надсилається особам, які беруть участь у справі. Якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. 
4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, може сама звернутися з заявою про свою участь у справі. 
5. Якщо особи, які беруть участь у справі, заперечують проти залучення чи допуску третьої особи до участі в справі, це питання вирішується судом залежно від обставин справи. 
6. З питання залучення або допуску до участі в справі третьої особи суд постановляє ухвалу. 
		
Стаття 86. Процесуальне правонаступництво
1. У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії процесу. 
2. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. 
		
ДЕВ’ЯТИЙ РОЗДІЛ. ДОКАЗИ 
		
Стаття 87. Докази
1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, документів,  речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків технічних експертів, експертів, судових експертів. 
3. Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об'єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час судового провадження.
4. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною третьою цієї статті, можуть в т.ч. належати:
1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні);
2) матеріали, отримані внаслідок огляду Інтернет (у тому числі електронні);
3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії (в т.ч. щодо огляду Інтернет та встановлення факту наявності або відсутності тих чи інших фактів, що можуть використовуватися в судовому провадженні як докази);
5. Будь-яка сторона судового провадження,  зобов'язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа (в т.ч. інформація з Інтернет, або вид з екрану комп’ютера про відомості з бази даних, програми бухгалтерського обліку, платіжної програми тощо) - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
6. Дублікат документа (документ, виготовлений таким же способом, як і його оригінал) може бути визнаний судом як оригінал документа.
7. Для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо:
1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини сторони, яка його надає;
2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур;
3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін судового провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.
8. Будь-яка сторона судового провадження має право надати витяги, компіляції, узагальнення документів, які незручно повністю досліджувати в суді, а на вимогу суду - зобов'язані надати документи у повному обсязі.
9. Будь-яка сторона зобов'язана надати іншій стороні можливість до оголошення розгляду справи по суті оглянути або скопіювати оригінали документів, зміст яких доводився у передбаченому цією статтею порядку. При цьому суд не може переходити до розгляду справи по суті по справі у день, коли подібне клопотання, заявлене письмово або усно будь-якою із сторін. 
		
Стаття 88. Належність доказів
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування		
Стаття 89. Допустимість доказів
1. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
		
Стаття 90. Обов'язки доказування і подання доказів
1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 91 цього Закону. 
2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
		
Стаття 91. Підстави звільнення від доказування
1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 
2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 
3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
4. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
		
Стаття 92. Пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників
1. Сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. 
		
Стаття 93. Показання свідка
1. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. 
		
Стаття 94. Письмові докази
1. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. 
2. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. 
		
Стаття 95. Речові докази
1. Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. 
2. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. 
		
ДЕСЯТИЙ РОЗДІЛ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ СТРОКИ 
		
Стаття 96. Види процесуальних строків
1. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом. 
		
Стаття 97. Обчислення процесуальних строків
1. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.		
Стаття 98. Початок перебігу процесуальних строків
1. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. 
		
Стаття 99. Закінчення процесуальних строків
1. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. 
2. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. 
3. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. 
4. Перебіг строку, закінчення якого пов'язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. 
5. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. 
6. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. 

Стаття 100. Зупинення процесуальних строків
1. Зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків. Зупинення цих строків починається з моменту настання тієї події, внаслідок якої суд зупинив провадження. 
		
Стаття 101. Наслідки пропущення процесуальних строків
1. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
2. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. 
		
Стаття 102. Зупинення, поновлення та продовження процесуальних строків
1. Суд зупиняє провадження у справі в разі: 
1) смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, а також ліквідації органу, злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, - до встановлення правонаступника; 
2) необхідності призначення або заміни законного представника сторони чи третьої особи - до вступу у справу законного представника; 
3) неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; 
4) звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для медіації  - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні; 
5) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави - до надходження відповіді на доручення. 
2. Суд має право зупинити провадження у справі в разі: 
1) захворювання особи, яка бере участь у справі, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо її особиста участь буде визнана судом обов'язковою, - до її одужання; 
2) знаходження особи, яка бере участь у справі, у відрядженні, якщо її особиста участь буде визнана судом обов'язковою, - до повернення з відрядження; 
3) призначення судом дослідження технічного експерта та/або експерта - до одержання результатів дослідження у формі Висновків технічного експерта та/або експерта; 
4) призначення судом судової експертизи - до одержання її результатів; 
5) наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом. 
3. Суд не зупиняє провадження у справі у випадках, встановлених пунктами 1, 2 частини другої цієї статті, якщо відсутня сторона чи третя особа веде справу через свого представника. 
4. Про зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про зупинення провадження у справі не може бути оскаржена.
5. Провадження у справі поновлюється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду, якщо обставини, що були підставою для зупинення провадження вичерпано. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій воно було зупинено
6. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. 
7. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. 
8. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання. 
9. З питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала

ОДИНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ. СУДОВІ ВИКЛИКИ І ПОВІДОМЛЕННЯ 
		
Стаття 103. Судові повістки
1. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. 
2. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. 
3. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, технічним експертам, експертам, судовим експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. 
4. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
5. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Законом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. 
6. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. 
7. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. 
8. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; 
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 
9. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. 
10. Особи, які беруть участь у справі, а також присяжні,  свідки, технічні експерти, експерти, судові експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. 
11. Якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. 
12. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов (заява)  містить вимоги у зв'язку з їх діяльністю. 
13. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі та на офіційному сайті суду (з зазначенням назви друкованого органу, дати, номеру та змісту публікації). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. 
14. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
		
Стаття 104. Зміст судової повістки і оголошення про виклик у суд
1. Судова повістка про виклик у суд повинна містити: 
1) ім'я фізичної особи чи найменування юридичної особи, якій адресується повістка; 
2) найменування та адресу суду; 
3) зазначення місця, дня і часу явки за викликом; 
4) назву справи, за якою робиться виклик; 
5) зазначення, в якості кого викликається особа (як позивач, відповідач, третя особа, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач); 
6) зазначення, чи викликається особа в судове засідання чи у попереднє судове засідання, а у разі повторного виклику сторони у зв'язку з необхідністю дати особисті пояснення - про потребу дати особисті пояснення; 
7) у разі необхідності - пропозицію особі, яка бере участь у справі, подати всі раніше неподані докази; 
8) зазначення обов'язку особи, яка одержала судову повістку в зв'язку з відсутністю адресата, за першої можливості вручити її адресату; 
9) роз'яснення про наслідки неявки залежно від процесуального статусу особи, яка викликається (накладення штрафу, примусовий привід, розгляд справи за відсутності, залишення заяви без розгляду), і про обов'язок повідомити суд про причини неявки. 
2. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в пунктах 1 - 7 і 9 частини першої цієї статті. 
3. Судова повістка-повідомлення повинна містити найменування та адресу суду, назву справи, вказівку про те, яку дію буде вчинено, місце, день і час її вчинення, а також про те, що участь у її вчиненні для цієї особи не є обов'язковою. 
4. Якщо разом із судовою повісткою надсилаються копії відповідних документів, у повістці особі, якій вони надсилаються, повинно бути зазначено, які документи надсилаються і про її право
		
Стаття 105. Порядок вручення судових повісток
1. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. 
2. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. 
3. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. 
4. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. 
5. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. 
6. Якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду. 
7. Особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у наступному порядку:
1) Судове доручення про вручення документів громадянину України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі. Такі документи особа отримує добровільно. Вручення документів здійснюється під розписку із зазначенням дня вручення, підписується посадовою особою та скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України;
2) Доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення; 
3) Під час виконання судового доручення застосовується процесуальний закон України. Для виконання доручення не можуть застосовуватися примусові заходи. 
8. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. 
9. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим  Законом. 
		
Стаття 106. Обов'язок осіб, які беруть участь у справі, повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання
1. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані письмово повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин		
Стаття 107. Розшук відповідача
1. Якщо місцеперебування відповідача в справах за позовами про про відшкодування шкоди власнику майнових прав інтелектуальної власності невідоме, суд ухвалою оголошує його розшук. Розшук проводиться органами Національної поліції, а витрати на його проведення стягуються з відповідача в дохід держави за рішенням суду. 
		
ДВАНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ. СУДОВІ ВИТРАТИ 		
Стаття 108. Види судових витрат
1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. 
2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
3. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 
1) витрати на правову допомогу адвокату; 
2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 
3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, технічних експертів, експертів, судових експертів та перекладачів (суродоперекладачів); 
4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 
5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. 
4. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 
5. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу адвоката за рахунок сторони, не на користь якої ухвалено судове рішення, сплачуються іншій стороні, зазначеній у рішенні суду. При цьому, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу адвоката не повинен перевищувати  розміру, розрахованого шляхом множення кількості часів перебування адвоката в суді по даній справі  на середній часовий тариф оплати праці  головуючого судді по справі за період її розгляду.
6. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. 
7. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. 
8. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
9. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, технічних експертів, експертів, судових експертів, найманням ними житла, а також проведенням досліджень та судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення досліджень, судової експертизи. 
10. Кошти на оплату досліджень технічних експертів, експертів або судової експертизи вносяться стороною, яка заявила відповідні клопотання. Якщо зазначені клопотання заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. 
11. У разі несплати судової експертизи у встановлений судом строк суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи. 
12. У разі несплати сторонами досліджень технічних експертів та/або експертів та не укладанням відповідних  договорів на оплату, - суд приймає окрему ухвалу про укладання з технічним експертом та/або експертом договору.
13.  Вартість видатків суду на виплату винагороди, зазначеної у дванадцятому пункті цієї статі компенсується суду в разі надання безоплатної правової допомоги будь-якій стороні по справі за рахунок Державного бюджету.
14.  Вартість видатків суду на виплату винагороди, зазначеної у дванадцятому пункті цієї статі компенсується суду  за рахунок сторони, не на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату компенсації на визначений строк.
15. Добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять свідкам, спеціалістам, перекладачам, технічним експертам, експертам, судовим експертам сплачуються стороною, не на користь якої ухвалено судове рішення. 16. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. У такому самому порядку компенсуються витрати на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача. 
16. Якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення дослідження та/або експертизи, залучення спеціалістів, технічних експертів, експертів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судових витрат або зменшення їх розміру, відповідні витрати відшкодовуються судом та компенсуються йому за рахунок Державного бюджету України. 
		
Стаття 109. Витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи
1. Витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, несе сторона, яка заявила клопотання про вчинення цих дій. Якщо клопотання про вчинення відповідних дій заявлено обома сторонами, витрати на них несуть обидві сторони порівну. 
2. Граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
		
Стаття 110. Розподіл судових витрат між сторонами
1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 
2. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 
3. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
4. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 
5. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. 
6. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
		
Стаття 111. Розподіл витрат у разі відмови від позову і укладення мирової угоди
1. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. 
2. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. 
3. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 
		
Стаття 112. Ціна позову
1. Ціна позову визначається: 
1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується; 
2) у позовах про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності – ринковою вартістю майнових прав інтелектуальної власності; 
3) у позовах про платежі у формі винагороди - сукупністю платежів не більше ніж за три роки до дати подання позову; 
4) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
2. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає ринковій вартості спірних майнових прав інтелектуальної власності або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої за ухвалою суду при вирішенні справи. 
3. У разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. 
4. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. 
		
Стаття 113. Відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати
1. Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 
2. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. 
3. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. 
4. У разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову. 
		
ТРИНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  ЗАХОДИ ПРОЦЕСУАЛЬНОГО ПРИМУСУ
		
Стаття 114. Підстави і порядок застосування заходів процесуального примусу
1. Заходами процесуального примусу є встановлені цим Законом процесуальні дії, що застосовуються судом до осіб, які порушують встановлені в суді правила або протиправно перешкоджають здійсненню цивільного судочинства. 
2. Заходи процесуального примусу застосовуються судом негайно після вчинення порушення шляхом постановлення ухвали. 
		
Стаття 115. Види заходів процесуального примусу
1. Заходами процесуального примусу є: 
1) попередження; 
2) видалення із залу судового засідання; 
3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 
4) привід. 
2. До однієї особи не може бути застосовано кілька заходів процесуального примусу за одне й те саме правопорушення. 
		
Стаття 116. Попередження і видалення із залу судового засідання
1. До учасників процесу та інших осіб, присутніх в судовому засіданні, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень головуючого застосовується попередження, а у разі повторного вчинення зазначених дій - видалення із зали судового засідання. 
2. У разі повторного вчинення дій, зазначених у частині першій цієї статті, перекладачем (сурдоперекладачем) суд оголошує перерву і надає час для його заміни. 
		
Стаття 117. Тимчасове вилучення доказів для дослідження судом
1. У разі неподання без поважних причин письмових чи речових доказів, що витребувані судом, та неповідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів для дослідження судом. 
2. В ухвалі про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом зазначаються: ім'я (найменування) особи, у якої знаходиться доказ, її місце проживання (перебування) або місцезнаходження, назва або опис письмового чи речового доказу, підстави проведення його тимчасового вилучення. 
		
Стаття 118. Привід свідка
1. Належно викликаний свідок, який без поважних причин не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, може бути підданий приводу через органи Національної поліції з відшкодуванням у дохід держави витрат на його здійснення. 
2. Про привід суд постановляє ухвалу, в якій зазначає ім'я фізичної особи, яка підлягає приводу, місце проживання, роботи чи навчання, підстави застосування приводу, коли і куди ця особа повинна бути доставлена, кому доручається здійснення приводу. 
3. Ухвала про привід у суд передається для виконання до органу Національної поліції за місцем провадження в справі або за місцем проживання, роботи чи навчання особи, яка підлягає приводу. 
4. Не підлягають приводу в суд особи, які не можуть бути допитані відповідно до пункту сім статті 55 цього Закону, а також малолітні та неповнолітні особи, вагітні жінки, інваліди першої і другої груп, особи, які доглядають дітей віком до шести років або дітей-інвалідів. 
5. Ухвала про привід оголошується свідку особою, яка її виконує. 
6. У разі неможливості приводу особа, яка виконує ухвалу, через начальника територіального органу Національної поліції негайно повертає її суду з письмовим поясненням причин невиконання. 
		
ЧОТИРНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  
РОЗГЛЯД СПОРУ ТРЕТЕЙСЬКИМ СУДОМ		

Стаття 119. Право сторін на передачу спору на розгляд третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу
1. Сторони не мають право передати спір на розгляд третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім випадків: 
1) стягнення нарахованої з огляду умов  ліцензії (ліцензійного договору, ліцензійної угоди), субліцензії, попереднього договору, але не виплаченої винагороди власнику майнових прав інтелектуальної власності від організації колективного управління правами інтелектуальної власності; 
2) стягнення нарахованої з огляду умов  ліцензії (ліцензійного договору, ліцензійної угоди), субліцензії, попереднього договору, але не виплаченої винагороди власнику майнових прав інтелектуальної власності від юридичної особи; 
3) стягнення з організацій телебачення (в т.ч. кабельного та супутникового тощо), радіомовлення та Інтернет-провайдерів заборгованості по виплаті винагороди для організації колективного управління правами інтелектуальної власності.
3. Рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, зазначені у пунктах 1, 2, 3 частини першої цієї статті  можуть бути виключно підставами для подачі наказної заяви, передбаченої у статтях 121 цього Закону.  
4. Третейський суд не має права на наказне провадження, окреме провадження та заявне провадження кримінальних справ за цим Законом.
5. Рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржено в порядку, передбаченому законодавством.
6. Приклад заяв для реалізації положень цієї статті, як зразки розміщується на сайті суду.		
ІІІ.  ЧАСТИНА
ПЕРША ІНСТАНЦІЯ		
П’ЯТНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  
ОРГАНІЗАЦІЯ СУДОЧИНСТВА НАКАЗНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
		
Стаття 120. Стягнення на підставі судового наказу
1. Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог про:
1) стягнення нарахованої з огляду умов  ліцензії (ліцензійного договору, ліцензійної угоди), субліцензії, попереднього договору, але не виплаченої винагороди власнику майнових прав інтелектуальної власності від організації колективного управління правами інтелектуальної власності; 
2) стягнення нарахованої з огляду умов  ліцензії (ліцензійного договору, ліцензійної угоди), субліцензії, попереднього договору, але не виплаченої винагороди власнику майнових прав інтелектуальної власності від юридичної особи; 
3) компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника або основних засобів боржника, який ухиляється від виконання рішення суду, що набрало законної сили; 
4) стягнення з організацій телебачення (в т.ч. кабельного та супутникового тощо), радіомовлення та Інтернет-провайдерів заборгованості по виплаті винагороди для організації колективного управління правами інтелектуальної власності;
2.  Сума винагороди  до стягнення збільшується від суми заборгованості, що вказана у вимозі на індекс інфляції та три відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
3. Під винагородою розуміється виплата, згідно понять, визначених у статті 15 цього Закону.
4. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. 
5. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом

Стаття 121. Форма і зміст заяви про видачу судового наказу
1. Заява про видачу судового наказу подається у письмовій формі до суду першої інстанції з урахуванням особливості, зазначеної в частинах четвертої та п’ятої статті другої цього Закону.
2. У заяві повинно бути зазначено: 
1) найменування суду, в який подається заява; 
2) ім'я (найменування) заявника та боржника, а також ім'я (найменування) представника заявника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження; 
3) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 
4) перелік документів, що додаються до заяви. 
3. Заява підписується заявником або його представником і подається з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості боржників. 
4. До заяви, яка подається представником заявника, повинно бути додано документ, що підтверджує його повноваження. 
5. До заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору. 
6. Неналежно оформлена заява залишається судом без руху та повертається заявнику.
7. Приклад заяви, як зразок розміщується на сайті суду.
8. Заява про видачу судового наказу може бути подана до суду через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» згідно положень статті 673 цього Закону.
		
Стаття 122. Судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу 
1. За подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
2. У разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. 
		
Стаття 123. Підстави для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу чи її повернення 
1. Суддя повертає заяву про видачу судового наказу, у разі якщо: 
1) заявник у встановлений судом строк не усунув недоліки заяви про видачу судового наказу; 
2) до моменту відкриття наказного провадження надійшло звернення заявника про повернення заяви про видачу судового наказу.
2. Про повернення заяви про видачу судового наказу суддя постановляє ухвалу. 
3. Суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: 
1) заявлено вимогу, не передбачену наказним провадженням за цим Законом; 
2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право; 
3) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову; 
4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 
5) рішення третейського суду або міжнародного арбітражу скасоване судом;
6) після смерті фізичної особи, а також у зв'язку з припиненням юридичної особи, які є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва. 
4. Про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу. 
5. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. 
6. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу. 
7. У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу, щодо якої відсутні підстави для її повернення чи відмови у видачі судового наказу, вказана особа, яка втратила статус юридичної особи, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи – посадової особи, що була  підписантом та/або місце проживання кожної фізичної особи, що була  засновником (учасником, акціонером, власником корпоративних прав)  юридичної особи. 
8. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) на території України жодної фізичної особи, що була  засновником (учасником, акціонером, власником корпоративних прав)  юридичної особи - боржника, суд зупиняє рух заяви про видачу судового наказу та приймає ухвалу про звернення до процедур міжнародного розшуку  зазначених осіб. 
9. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити за результатами міжнародного розшуку  осіб, зазначених у пункті вісім цієї статті, - суд відмовляє у подальшому розгляді заяви про видачу судового наказу.
10. У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу, щодо якої відсутні підстави для її повернення чи відмови у видачі судового наказу, вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. 

Стаття 124. Наслідки повернення заяви або відмови в її прийнятті
1. Повернення заяви у випадку, встановленому частиною першою статті 123 цього Закону, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. 
2. Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. 
		
Стаття 125. Терміни постанови рішення суду про відкриття наказного провадження 
1. Питання про відкриття наказного провадження, або про  або відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу суддя вирішує не пізніше п’яти наступних робочих днів з дня:
1) надходження заяви до суду;
2) закінчення строку, встановленого для усунення недоліків заяви про видачу судового наказу;
 3) отримання судом інформації у порядку, передбаченому частинами сьомою, дев’ятою  статті 123 цього Закону
2. Про відкриття наказного провадження або про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу суддя постановляє ухвалу. 
		
Стаття 126. Порядок розгляду заяв про видачу судового наказу
1. У разі прийняття судом ухвали про відкриття наказного провадження, суд у триденний строк з моменту її постановлення видає судовий наказ по суті заявлених вимог. 
2. Видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень. 
		
Стаття 127. Зміст судового наказу 
1. У судовому наказі зазначаються: 
1) дата видачі наказу; 
2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; 
3) ім'я (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження; 
4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; 
5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню, а також розрахунковий рахунок боржника (юридичної особи) в установі банку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, якщо такий повідомлений заявником; 
6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; 
7) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу. 
2. Судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання. 
3. Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили. 
		
Стаття 128. Надіслання боржникові копії судового наказу 
1. Після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням про отримання. 
2. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача з копіями доданих до неї документів. 
3. Копія судового наказу разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, керуючись положеннями статей 105, 106, 107 цього Закону, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю, - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. 
4. Днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою. 
		
Стаття 129. Форма і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання 
1. Боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. 
2. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі. 
3. У заяві про скасування судового наказу має бути зазначено: 
1) найменування суду, в який подається заява; 
2) ім'я (найменування) стягувача та боржника, а також ім'я (найменування) представника боржника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження; 
3) наказ, що оспорюється; 
4) посилання на обставини, які свідчать про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача; 
5) посилання на докази, якими боржник обґрунтовує свої заперечення проти вимог стягувача; 
6) перелік документів, що додаються до заяви. 
4. Заява підписується боржником або його представником і подається з її копією та копіями доданих до неї документів для надання стягувачеві. 
5. До заяви, яка подається представником боржника, має бути додано документ, що підтверджує його повноваження. 
6. Неналежно оформлена заява про скасування судового наказу залишається без руху до  часу усунення недоліків, зазначених судом. Після усунення недоліків уточнена заява подається до суду. Якщо недоліки у повторно  поданій заяві не усунено, заява  підлягає поверненню.
7.  Приклади заяв з урахуванням особливостей предметів  вимог, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної  та касаційної інстанцій на українській та англійській мовах.
		
Стаття 130. Розгляд заяви про скасування судового наказу 
1. Заява про скасування судового наказу реєструється у день її надходження до суду в порядку, встановленому частиною третьою статті 111 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді. 
2. Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви. У разі якщо суд прийшов до висновку про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, який набрав законної сили, то в ухвалі про прийняття такої заяви до розгляду суд має вирішити питання про зупинення виконання судового наказу. 
3. Про залишення заяви про скасування судового наказу без розгляду чи про прийняття такої заяви до розгляду суд постановляє ухвалу. 
4. Питання про прийняття заяви про скасування судового наказу до розгляду суд вирішує не пізніше наступного дня після її передачі визначеному судді. 
5. Копія ухвали про прийняття заяви про скасування судового наказу до розгляду не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається стягувачу та боржнику. Разом з копією ухвали стягувачу та боржнику надсилається повідомлення про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, а стягувачу надсилається також копія такої заяви та доданих до неї документів. 
6. Заява про скасування судового наказу розглядається судом протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття такої заяви до розгляду у відкритому судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, не перешкоджає розгляду такої заяви. 
7. Головуючий відкриває судове засідання і з'ясовує, хто із викликаних осіб з'явився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви про скасування судового наказу і з'ясовує думку осіб, які беруть участь у розгляді такої заяви. 
8. За результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 
1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 
2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 
3) змінити судовий наказ. 
9. Про залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу, а в разі зміни судового наказу видає судовий наказ. 
Змінений судовий наказ чи судовий наказ, щодо якого суд прийняв ухвалу про залишення заяви про його скасування без задоволення, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, встановленому цим Кодексом. 
		
Стаття 131. Набрання судовим наказом законної сили та видача його стягувачеві 
1. У разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред'явлення до виконання. 
2. Якщо суд за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу прийняв ухвалу про залишення такої заяви без задоволення або змінив судовий наказ, то судовий наказ чи змінений судовий наказ набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судовий наказ чи змінений судовий наказ, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
		
ШІСТЬНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  
ОРГАНІЗАЦІЯ СУДОЧИНСТВА ОКРЕМОГО ПРОВАДЖЕННЯ
		
Стаття 132. Окреме провадження
1. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 
1) встановлення фактів, що мають юридичне значення стосовно прав інтелектуальної власності (встановлення факту авторства, огляду змісту сторінок в Інтернеті тощо);
2) встановлення фактів, що мають юридичне значення стосовно конкуренції на підставі огляду змісту сторінок в Інтернеті;
3) розкриття інформації, яка містить державну таємницю.

2. У випадках, встановлених пунктами 1, 2, 3 частини першої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді.
3.  У заяві про встановлення факту авторства повинно бути зазначено: 
1) ідентифікаційні реквізити об’єкту права інтелектуальної власності, дотримуючись положень статті 21 цього Закону;
2) з якою метою заявник як автор просить встановити факт свого авторства;
3) докази (зокрема, нотаріально засвідченні показання свідків), що підтверджують факт авторства заявника. 
4. Приклади заяв з урахуванням особливостей предметів вимог, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної  та касаційної інстанцій на українській та англійській мовах.
5. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав інтелектуальної власності фізичних та/або юридичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, розгляд подібних справ проводиться судом також у складі одного судді.
6. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, яке буде виявлене під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 

7. Заява про розгляд справи  в порядку окремого провадження може бути подана до суду через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» згідно положень статті 673 цього Закону.
8. Приклад заяви, зазначеної у восьмому пункті цієї статті як зразок розміщується на сайті суду.		
Стаття 133. Порядок розгляду справ окремого провадження
1. Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. 
2. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. 
3. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Законом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. 
4. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб на стороні заявника. 
5. Справи окремого провадження не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв'язку з укладенням мирової угоди або медіації. 
6. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює в мотивувальній частині рішення, що заінтересовані особи мають право подати позов на загальних підставах. 
7. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. 
		
Стаття 134. Підсудність
1. Заява особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання та з врахуванням зонального регіонального обслуговування областей, Автономної Республіки Крим, м.Києва та м.Севастополя окружними судами, визначеними у статті другій цього Закону.  
2. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду. 
		
Стаття 135. Зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення
1. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. 
2. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. 
		
СІМНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  
ОРГАНІЗАЦІЯ СУДОЧИНСТВА ПОЗОВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ		
Глава 1. ПРЕД'ЯВЛЕННЯ ПОЗОВУ. ВІДКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ
		
Стаття 136. Пред'явлення позову 
1. Позов пред'являється у письмовій формі шляхом подання позовної заяви до канцелярії суду першої інстанції, з урахуванням особливостей, зазначених в частинах четвертій та п’ятій статті другої цього Закону.
2. У день реєстрації позовної заяви в канцелярії суду через автоматизовану базу розподілу справ суду визначається суддя. Після чого позовна заява не пізніше наступного дня передається з канцелярії суду до судді, визначеного шляхом автоматизованого розподілу справ суду.
3. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. 
4. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 120 цього Закону, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.
5. Приклади позовної заяви, що є прийнятною для палат суду першої інстанції, як зразок розміщується на сайті суду.
6. При поданні позовної заяви на паперовому носії заявник може зазначити, що подальшу взаємодію з судом він буде здійснювати виключно через  електронну систему «Персональний он-лайн кабінет».
		
Стаття 137. Форма і зміст позовної заяви
1. Позовна заява подається в письмовій формі. 
2. Позовна заява повинна містити: 
1) найменування суду, до якого подається заява; 
2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери телефону та адреса електронної скриньки для зв'язку, якщо такі відомі; 
3) зміст позовних вимог; 
4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 
6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 
7) перелік документів, що додаються до заяви. 
3. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. 
4. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. 
5. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. 
6. До позовної заяви, що подається у випадках, визначених у статті 123 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу. 
7. У разі пред'явлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. 
8. Якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження. 
9. Позовна заява, подана після забезпечення доказів або позову, повинна містити, крім зазначеного у частині другій цієї статті, відомості про забезпечення доказів або позову. 
10. Приклади позовних заяв з урахуванням особливостей предметів позовних вимог, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної  та касаційної інстанцій на українській та англійській мовах.
		
Стаття 138. Подання копії позовної заяви та доданих до неї документів
1. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. 
2. Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають у зв’язку незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
		
Стаття 139. Залишення позовної заяви без руху, повернення заяви
1. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 137 і 138 цього Закону, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. 
2. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені 137 і 138 цього Закону, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві. 
3. Крім цього, заява повертається у випадках, коли: 
1) позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову; 
2) заяву подано особою, яка не відповідає вимогам статті 69 цього Закону; 
3) заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 
4) справа не підсудна цьому суду; 
5) подана заява без дотримання порядку, визначену у цьому Законі стосовно відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.
4. Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу. 
5. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. 
		
Стаття 140. Відкриття провадження у справі
1. Суддя відкриває провадження у  справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Законом. 
2. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 
1) заява не підлягає розгляду в судах у судочинства згідно положень статей першої та другою цього Закону; 
2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову; 
3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 
4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому ж третейському суді виявився неможливим; 
5) після смерті фізичної особи, а також у зв'язку з припиненням юридичної особи, які є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва. 
3. У разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 
4. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. 
5. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі статті 139 цього Закону. 
6. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі та на сайті суду. Зазначене оголошення одночасно оприлюднюється на сайтах суду першої та касаційної інстанцій українською та англійською мовами.
7. Питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи. 
8. Про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття провадження у справі зазначаються: 
1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи; 
2) ким і до кого пред'явлено позов; 
3) зміст позовних вимог; 
4) час і місце попереднього судового засідання, якщо суддя вирішив, що його проведення є необхідним, або час і місце судового розгляду справи, якщо суддя вирішив, що проведення попереднього судового засідання у справі не є необхідним; 
5) пропозиція відповідачу подати в зазначений строк письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. 
9. Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути невідкладно надіслана позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами. 
10. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом. 
		
Стаття 141. Зустрічний позов
1. Відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. 
2. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. 
3. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. 
		
Стаття 142. Форма і зміст зустрічної позовної заяви
1. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 137 і 138 цього Закону. 
2. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 139 цього Закону. 
3. Приклади зустрічних позовних заяв з урахуванням особливостей предметів позовних вимог, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної  та касаційної інстанцій на українській та англійській мовах		
Стаття 143. Позов третьої особи із самостійними вимогами
1. Положення статей 137 і 138 цього Закону застосовуються до позову будь-якої третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
2. До будь-якого позову третьої осіб, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, що подано з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 139 цього Закону. 
3. Кількість третіх осіб, які можуть заявити самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження не обмежена.
4. Приклади позовних заяв третіх осіб із самостійними вимогами з урахуванням особливостей предметів позовних вимог, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної  та касаційної інстанцій на українській та англійській мовах.
		
Стаття 144. Об'єднання і роз'єднання позовів
1. Суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача. 
2. Залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи. 
		
Глава 2. ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ ДО СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ		
Стаття 145. Надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів
1. Після відкриття провадження у справі суд невідкладно надсилає особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття провадження у справі. 
2. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, а третій особі - копія позовної заяви. 

.		
Стаття 146. Заперечення відповідача проти позову
1. Після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. 
2. Відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі. 
3. Заперечення проти позову можуть стосуватися всіх заявлених вимог чи їх певної частини або обсягу. 
		
Стаття 147. Строк проведення попереднього судового засідання
1. Попереднє судове засідання повинно бути призначено і проведено протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
		
Стаття 148. Попереднє судове засідання
1. Попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. 
2. Попереднє судове засідання проводиться суддею за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
3. Для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду, чи була медіація з приводу предмету спору. 
4. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому цим Законом. 
 5. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: 
1) уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; 
2) вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 
3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; 
4) з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; 
5) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків; про проведення дослідження технічним експертом або експертом; про призначення судової експертизи; про участь у справі присяжних; про залучення до участі у справі спеціаліста, технічного експерта, експерта,  перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів; 
6) у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів; 
7) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; 
8) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду; 
9) визначає час і місце судового розгляду. 
7. Попереднє судове засідання не є обов'язковим, якщо  відсутнє відповідне клопотання будь-якої із сторін про його проведення. 
8. За заявою однієї або обох сторін про неможливість явки до суду проведення попереднього судового засідання може бути відкладено, якщо причини неявки буде визнано судом поважними. 
9. Відкладання попереднього засідання допускається один раз. Неявка на попереднє засідання належно повідомлених третіх осіб не перешкоджає його проведенню. 
10. У разі неявки у попереднє судове засідання сторони без поважних причин або неповідомлення нею причин неявки з'ясування обставин у справі проводиться на підставі доказів, які було подано до або під час попереднього судового засідання. У подальшому прийняття інших доказів залежить від поважності причин, через які вони були подані несвоєчасно. 
11. Про процесуальні дії, які необхідно вчинити до судового розгляду, суд постановляє ухвалу. 
12. Попереднє судове засідання проводиться з додержанням загальних правил, встановлених цим Законом для судового розгляду, з винятками, встановленими цією главою. 
		
Стаття 149. Подання доказів 
1. Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. 
2. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. 
3. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. 
		
Стаття 150. Судові доручення щодо збирання доказів
1. Суд, який розглядає справу, в разі необхідності збирання доказів за межами його територіальної підсудності доручає відповідному суду провести певні процесуальні дії. 
2. В ухвалі про судове доручення коротко викладається суть справи, що розглядається, зазначаються особи, які беруть у ній участь, обставини, що підлягають з'ясуванню, докази, які повинен зібрати суд, що виконує доручення, перелік питань, поставлених особам, які беруть участь у справі, та судом свідку. Ця ухвала обов'язкова для суду, якому вона адресована. 
3. Судове доручення виконується у судовому засіданні за правилами, встановленими цим Законом. Суд повідомляє осіб, які беруть участь у справі, про час і місце засідання. Їхня присутність не є обов'язковою. 
4. Протоколи і всі зібрані при виконанні доручення матеріали негайно пересилаються до суду, який розглядає справу. 
5. Якщо свідки, які дали показання суду, що виконував доручення, прибудуть у суд, який розглядає справу, вони дають показання у загальному порядку. 
		
Стаття 151. Забезпечення доказів
1. Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. 
2. Способами забезпечення судом доказів є:
1) допит свідків;
2) призначення досліджень технічних експертів, експертів;
3) призначення судової експертизи;
4)  витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. 
3. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. 
4. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити докази до пред'явлення нею позову. 
5. У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, зобов'язана відшкодувати судові витрати, а також збитки, заподіяні у зв'язку із забезпеченням доказів. 
		
Стаття 152. Заява про забезпечення доказів
1. У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. 
2. До заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, застосовуються наслідки, встановлені статтею 139 цього Закону. 

Стаття 153. Розгляд заяви про забезпечення доказів
1. Заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим судом, у межах територіальної підсудності якого на території України можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів. 
2. Заява про забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. 
3. У разі обґрунтованої вимоги заявника, а також якщо не можна встановити, до кого може бути згодом пред'явлено позов, заява про забезпечення доказів розглядається судом невідкладно лише за участю заявника. 
4. Питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи. 
5. Якщо після вчинення процесуальних дій щодо забезпечення доказів позовну заяву подано до іншого суду, протоколи та інші матеріали щодо забезпечення доказів надсилаються до суду, який розглядає справу. 
		
Стаття 154. Заява про виклик свідка
1. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім'я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. 
2. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.
		
Стаття 155. Витребування доказів
1. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. 
2. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. 
3. Докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Суд може також уповноважити заінтересовану особу, яка бере участь у справі, одержати доказ для представлення його суду. 
4. Особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. 
5. За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. 
6. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов'язку подати суду докази. 
7. За клопотанням сторони суд інформує в судовому засіданні про виконання його вимог щодо витребування доказів. 
		
Стаття 156. Дослідження змісту особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції
1.	Зміст доказів у формі особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у закритому судовому засіданні, якщо подане відповідне письмове клопотання  будь-якої із сторін справи.
		
Стаття 157. Повернення оригіналів письмових доказів
1. Оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. 
		
Стаття 158. Зберігання речових доказів
1. Речові докази до набрання рішенням законної сили зберігаються у справі або за окремим описом здаються до камери схову речових доказів суду. 
2. Речові докази, що не можуть бути доставлені до суду, зберігаються за їх місцезнаходженням за ухвалою суду; вони повинні бути докладно описані та опечатані, а в разі необхідності - сфотографовані. 
3. Суд вживає заходів для забезпечення зберігання речових доказів у незмінному стані. 
		
Стаття 159. Огляд доказів за їх місцезнаходженням
1. Речові та письмові докази, які не можна доставити в суд, оглядаються за їх місцезнаходженням. 
2. Про час і місце огляду доказів за їх місцезнаходженням повідомляються особи, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не є перешкодою для проведення огляду. 
3. У разі необхідності, в тому числі за клопотанням особи, яка бере участь у справі, для участі в огляді доказів за їх місцезнаходженням можуть бути залучені свідки, перекладачі, технічні експерти,, експерти, спеціалісти, а також здійснено фотографування, звуко- і відеозапис. 
4. Про огляд доказів за їх місцезнаходженням складається протокол, що підписується всіма особами, які беруть участь в огляді. До протоколу додаються разом з описом усі складені або звірені під час огляду на місці плани, креслення, копії документів, а також зроблені під час огляду фотознімки письмових і речових доказів, відеозаписи тощо. 
5. Особи, які беруть участь в огляді доказів за їх місцезнаходженням, мають право робити свої зауваження щодо протоколу огляду. 
		
Стаття 160. Огляд речових доказів, що швидко псуються
1. Продукти та інші речові докази, що швидко псуються, негайно оглядаються судом з повідомленням про призначений огляд осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає огляду речових доказів. 
2. У разі необхідності, в тому числі за клопотанням особи, яка бере участь у справі, для участі в огляді продуктів та інших речових доказів, що швидко псуються, може бути залучено свідків, перекладачів, технічних експертів, експертів, спеціалістів, а також здійснено фотографування і відеозапис. 
3. Огляд продуктів та інших речових доказів, що швидко псуються, за їх місцезнаходженням здійснюється у порядку, встановленому статтею 158 цього Закону. 
4. Після огляду ці речові докази повертаються особам, від яких вони були одержані. 
		
Стаття 161. Повернення речових доказів
1. Речові докази після огляду та дослідження їх судом повертаються особам, від яких вони були одержані, якщо останні заявили про це клопотання і якщо його задоволення можливе без шкоди для розгляду справи. 
2. Речові докази, що є об'єктами, які вилучені з цивільного  або господарського обороту або обмежено оборотоздатні, передаються відповідним підприємствам, установам або організаціям. За клопотанням державних експертних установ такі речові докази можуть бути передані їм для використання в експертній та науковій роботі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
3. Речові докази повертаються особам, від яких вони були одержані, або передаються особам, за якими суд визнав право на ці речі після набрання рішенням суду законної сили. 
		
Стаття 162. Дослідження звуко- і відеозаписів
1. Відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в залі судового засідання або в іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні з відображенням у журналі судового засідання основних технічних характеристик обладнання та носіїв інформації і зазначенням часу відтворення (демонстрації). Після цього суд заслуховує пояснення осіб, які беруть участь у справі. 
2. У разі необхідності відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису можуть бути повторені повністю або у певній частині. 
3. З метою з'ясування відомостей, що містяться у звуко- і відеозаписах, судом може бути залучено технічного експерта, експерта, спеціаліста або призначено експертизу. 
4. Заяву про фальшивість звуко- і відеозаписів суд розглядає в порядку, встановленому для розгляду заяв про фальшивість письмових доказів. 
5. Під час дослідження звуко- чи відеозапису особистого характеру застосовуються правила цього Закону щодо дослідження змісту особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції. 
		
Стаття 163. Порядок призначення  досліжень технічних експертів, експертів 
1. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань, пов’язаних з об’єктами права інтелектуальної власності винаходи, якими є корисні моделі, промислові зразки, компонування (топографії) інтегральних мікросхем, раціоналізаторські пропозиції, комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення, - суд призначає дослідження технічного експерта за заявою осіб, які беруть участь у справі. 
2. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, культури, мистецтва, техніки, ремесла, сортів рослин, породи тварин, комп'ютерних програм, компіляції даних (бази даних), виконання, фонограм, відеограм, передач (програм) організацій мовлення, економіки, оцінки майнових прав об'єктків права інтелектуальної власності та бізнесу, управління, менеджменту, психології, конкуренції тощо, - суд призначає дослідження експерта за заявою осіб, які беруть участь у справі. 
3. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь технічного експерта або експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведене дослідження, визначається судом. 
		
Стаття 164. Ухвала суду про призначення досліджень технічного експерта, експерта
1. Підставою для проведення технічним експертом та/або експертом досліджень є ухвала про призначення на підставі бази суду автоматизованого розподілу технічних експертів та/або експертів по справі.
2. В ухвалі суду зазначаються: 
1) підстави та строк для проведення дослідження; 
2) з яких питань потрібні висновки технічного експерта та /або експерта;
3) об'єкти, які мають бути досліджені; 
4) перелік матеріалів, що передаються для дослідження;
5) попередження про відповідальність технічного експерта та/або експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
3. При визначенні об'єктів та матеріалів, що підлягають направленню для дослідження, суд у необхідних випадках вирішує питання щодо відібрання відповідних зразків. 
4. З метою отримання об'єктів (в т.ч. зразків) дослідження та матеріалів справи технічний експерт та/або експерт викликається в канцелярію суду. 
5. Якщо цього вимагають обставини справи, суд може заслухати технічного експерта та/або експерта щодо формулювання питання або питань дослідження, проінструктувати його або їх про доручене завдання і за його клопотанням дати відповідні роз'яснення щодо сформульованих питань. Про вчинення цих дій повідомляються особи, які беруть участь у справі і які мають право брати участь у їх вчиненні. 
		
Стаття 165. Порядок призначення  судової експертизи
1. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, що пов’язані з питаннями категорій справ, які розглядаються судовими палатами Вищого суду з питань інтелектуальної власності, - суд вирішує питання про призначення судової експертизи за заявою осіб, які беруть участь у справі. 
2. Якщо сторони домовилися про оплату коштів, необхідних для проведення судової експертизи, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості за умов наявності  Методики проведення судових експертиз, атестованих та зареєстрованих в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України з питань, що заявляються на дослідження судової експертизи.
3. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь судового експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена судового експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі. 
4. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному судовому експерту (в т.ч. який не є співробітником державної судово-експертної установи), заявляти відвід судовому експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну судову експертизу. 
5. Якщо проведення судової експертизи доручено державній спеціалізованій експертній установі, її керівник має право доручити проведення експертизи одному або кільком експертам, створювати комісії з експертів керованої ним установи, якщо судом не визначено конкретних експертів.
6.  Керівник державної спеціалізованої експертної установи без ухвали суду не може замінювати виконавців експертизи, які не є судовими експертами. З цією метою керівник державної спеціалізованої експертної установи  має заявити клопотання щодо організації проведення досліджень судової експертизи поза межами експертної установи та права залучення до неї виконавців, які не є судовими експертами.
		
Стаття 166. Ухвала суду про призначення судової експертизи
1. Судова експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
2. Якщо судову експертизу призначено експертам кількох установ, в ухвалі про її призначення зазначається найменування провідної установи, на яку покладається проведення експертизи. 
3. Якщо проведення експертизи доручається експертній установі та особі, яка не є працівником цієї установи, провідною визнається експертна установа. 
4. Якщо проведення експертизи доручається особі, яка не є працівником державної експертної установи, в ухвалі зазначаються прізвище, ім’я та по батькові судового експерта та дані про чинність на  дату призначення  та період проведення судової експертизи посвідчення судового експерта. З метою отримання об'єктів дослідження та матеріалів справи судовий експерт викликається в канцелярію суду. 
5. Ухвала про призначення експертизи направляється в кожну установу - виконавцям, а також особі, яка не є працівником експертної установи. Об'єкти дослідження та матеріали справи направляються провідній установі. 
6. При визначенні об'єктів та матеріалів, що підлягають направленню на експертизу, суд у необхідних випадках вирішує питання щодо відібрання відповідних зразків. 
7. Якщо цього вимагають особливі обставини справи, суд може заслухати експерта щодо формулювання питання, яке потребує з'ясування, проінструктувати його про доручене завдання і за його клопотанням дати відповідні роз'яснення щодо сформульованих питань. Про вчинення цих дій повідомляються особи, які беруть участь у справі і які мають право брати участь у їх вчиненні. 
		
Стаття 167. Обов'язкове призначення судової експертизи
1. Призначення судової експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення судової експертизи обома сторонами. 
2. Призначення судової експертизи є обов'язковим, якщо у справі необхідно встановити: 
1) шкоду, завдану  власнику майнових прав інтелектуальної власності;
2) суму компенсації фізичній особі, що є більшою ніж 10 мінімальних заробітних плат;
3) суму збитків, або стягнення доходу, як втраченої (упущеної) вигоди.
3. Призначення експертизи з питань, визначених в частині другій цієї статті є можливим за умов наявності  у справі доказів ринкової вартості майнових прав інтелектуальної власності на дату, що не пізніше двох місяців передує до дати  початку розгляду справи. 
		
Стаття 168. Наслідки ухилення від участі в судовій експертизі
1. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання судовим експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в судовій експертизі, якщо без цього провести судову експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця судова експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
		
Стаття 169. Проведення дослідження та висновок технічного експерта, експерта
1. Дослідження технічного експерта, експерта проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду. 
2. Технічний експерт, експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати технічному експерту, експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. 
3. У висновку технічного експерта, експерта повинно бути зазначено: 
1) коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації технічного експерта, експерта, стаж роботи, науковий ступінь, посада технічного експерта, експерта);
2) на якій підставі було проведено дослідження;
3) хто був присутній при проведенні дослідження;
4) питання, що були поставлені для дослідження, які матеріали експерт використав;
5) докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки;
6) обґрунтовані відповіді на поставлені для дослідження питання. 
4. У висновку технічного експерта, експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
5. Якщо технічний експерт, експерт під час проведення дослідження встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку. 
6. Висновок технічного експерта, експерта оцінюється судом за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні  згідно закону  тотожності, закону  несуперечності, закону достатньої підстави, закону  виключеного третього, закон непрямого доведення та принципів більшої ймовірності і відсутності підстав для сумніву.
7. Незгода суду з висновком технічного експерта, експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. 
		
Стаття 170. Проведення судової експертизи та висновок судового експерта
1. Судова експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду. 
2. Судовий експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати судовому експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. 
3. У висновку судового експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж судової експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада судового експерта), на якій підставі була проведена судова експертиза, хто був присутній при проведенні судової експертизи, питання, що були поставлені судовому експертові, які матеріали та які атестовані Міністерством юстиції України методики проведення судових експертиз судовий експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. 
4. У висновку судового експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
5. Якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку. 
6. Висновок судового експерта для суду не є доказом, виключно який має для суду наперед встановлене значення і оцінюється судом за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні  згідно закону  тотожності, закону  несуперечності, закону достатньої підстави, закону  виключеного третього, закон непрямого доведення та принципів більшої ймовірності і відсутності підстав для сумніву.
7. Незгода суду з висновком судового експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. 
		
Стаття 171. Комісійна судова експертиза
1. Комісійна судова експертиза проводиться не менш як двома судовими експертами одного напряму знань. 
2. Якщо за результатами проведених досліджень думки судових експертів збігаються, вони підписують єдиний висновок. Судовий експерт, не згодний з висновком іншого експерта (експертів), дає окремий висновок з усіх питань або з питань, які викликали розбіжності.
		
Стаття 172. Комплексна судова експертиза
1. Комплексна судова експертиза проводиться не менш як двома судовими експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань. 
2. У висновку судових експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний судовий експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен судовий експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. 
3. Загальний висновок роблять судові експерти, компетентні в оцінці отриманих результатів і формулюванні єдиного висновку. У разі виникнення розбіжностей між судовими експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 171 цього Закону. 
		
Стаття 173. Додаткова і повторна судова експертиза
1. Якщо висновок судового експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова судова експертиза, яка доручається тому самому або іншому судовому експерту (судовим експертам). 
2. Якщо висновок судового експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна судова експертиза, яка доручається іншому судовому експертові (судовим експертам). 
		
Стаття 174. Підстави для забезпечення позову
1. Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Законом заходи забезпечення позову. 
2. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 
1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 
2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 
3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 
3. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
4. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову. 
5. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. 
		
Стаття 175. Види забезпечення позову
1. Позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 
2) забороною вчиняти певні дії; 
3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 
4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. 
2. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. 
3. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
4. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
5. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. 
6. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.
7. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії.
8. Не допускається накладення арешту на майно, на яке накладено арешт відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
9. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
10. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.
		
Стаття 176. Розгляд заяви про забезпечення позову, виконання ухвали про забезпечення позову
1. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. 
2. Заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її подання. У разі обґрунтованої вимоги заявника заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви, розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову. 
3. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, може вимагати від заявника подати додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову. 
4. Суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову. 
5. Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. 
6. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. 
7. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання. 
8. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 174 цього Закону, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. 
9. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У разі забезпечення вимог заявника заставою ухвала про забезпечення позову звертається до виконання негайно після внесення предмета застави в повному розмірі. 
10. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. 
11. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали. 
12. Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом. 

Стаття 177. Заміна виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову
1. Суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 176 цього Закону. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті. 
2. У разі забезпечення позову про стягнення грошових коштів відповідач може з дозволу суду замість допущеного виду забезпечення внести на депозитний рахунок суду суму, зазначену в позовній заяві. 
3. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. 
4. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. 
5. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. 
6. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. 
7. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 
1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 174 цього Кодексу; 
2) повернення позовної заяви; 
3) відмови у відкритті провадження у справі. 
		
Стаття 178. Відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, та повернення предмета застави
1. У разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. 
2. У разі внесення позивачем предмета застави відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, в першу чергу здійснюється за рахунок предмета застави. 
3. Предмет застави повертається позивачеві, якщо позов про відшкодування збитків не подано протягом двох місяців після настання обставин, визначених частиною першою цієї статті. Також предмет застави повертається позивачеві, якщо набрало законної сили рішення суду про задоволення позову або якщо сторони уклали мирову угоду. 
		
Стаття 179. Призначення справи до розгляду
1. Після закінчення підготовки справи до судового розгляду суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає, які підготовчі дії ним проведені, і встановлює дату розгляду справи. 
2. Справа має бути призначена до розгляду не пізніше семи днів після закінчення дій підготовки до судового розгляду. 
		
Глава 3. СУДОВИЙ РОЗГЛЯД 
		
Стаття 180. Строки розгляду справ
1. Суд розглядає справи протягом розумного строку, керуючись положеннями статтями 49 цього Закону.
2. У випадках визначених цим Законом  суд розглядає певні справи у визначений строк. 
		
Стаття 181. Розгляд судом справи у судовому засіданні
1. Розгляд судом справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. 
2. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. 
3. Судове засідання проводиться в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань. 
		
Стаття 182. Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції
1. Суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи іншого учасника процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
2. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.
3. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.
4. Ухвала про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції має містити:
1) найменування суду, якому доручається забезпечити проведення відеоконференції;
2) ім'я (найменування) особи, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та її процесуальний статус;
3) дату і час проведення судового засідання.
5. Копія ухвали про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції негайно надсилається до суду, який зобов'язаний організувати її виконання, та особі, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З метою забезпечення своєчасного проведення відеоконференції копія ухвали також може бути надіслана за допомогою кур'єра, факсу або електронної пошти.
6. Використовувані в судовому засіданні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, передбачені цим Кодексом.
7. Хід і результати процесуальних дій, проведених в режимі відеоконференції, фіксуються судом, який розглядає справу, за допомогою технічних засобів відеозапису. Носій відеозапису відеоконференції є додатком до журналу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.
8. У разі виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, суд відкладає розгляд справи, крім випадків, коли відповідно до цього Закону судове засідання може відбутися без участі такої особи.
9. У разі якщо особа, яка подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з'явилася до зали судового засідання, така особа бере участь у судовому засіданні в загальному порядку.
10. Участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами цієї статті може відбуватися під час розгляду справ у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Стаття 183. Безпосередність судового розгляду. Перерви в судовому засіданні
1. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. 
2. Справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку. 
3. У судовому засіданні можуть бути оголошені перерви, тривалість яких визначається відповідно до обставин розгляду справи, що їх викликали. 
		
Стаття 184. Головуючий у судовому засіданні
1. Під час одноособового розгляду справи в суді першої інстанції головуючим є суддя, який розглядає справу. 
2. Головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов'язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. 
3. У разі виникнення заперечень у будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, а також свідків, технічних експертів, експертів, судових експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до журналу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу. 
4. Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку. 
5. Головуючий розглядає скарги на дії чи бездіяльність судового розпорядника стосовно виконання покладених на нього обов'язків, про що постановляє ухвалу. 
		
Стаття 185. Звертання до суду у судовому засіданні
1. Особи, які беруть участь у справі, свідки, перекладачі, технічні експерти, експерти, судові експерти, спеціалісти звертаються до суду словами "Ваша честь". 
		
Стаття 186. Обов'язки осіб, присутніх у залі судового засідання
1. Особи, присутні в залі судового засідання, повинні встати, коли входить і виходить суд. Рішення суду особи, присутні в залі, заслуховують стоячи. Особи, які беруть участь у справі, свідки, технічні експерти, експерти, судові експерти, спеціалісти, перекладачі дають пояснення, показання, висновки, консультації тощо стоячи. 
2. Відступ від вимог, встановлених частиною першою цієї статті, допускається з дозволу головуючого. 
3. Учасники процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов'язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил. За неповагу до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення особи до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення порушення, для чого у судовому засіданні із розгляду цивільної справи оголошується перерва. 
4. Особи, які беруть участь у справі, передають документи та інші матеріали головуючому через судового розпорядника. 
		
Стаття 187. Відкриття судового засідання
1. У призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання і оголошує, яка справа розглядатиметься. 
2. Секретар судового засідання доповідає судові, хто з викликаних у справі осіб з'явився в судове засідання, чи вручено судові повістки та повідомлення тим, хто не з'явився, та повідомляє причини їх неявки, якщо вони відомі. 
3. Суд встановлює особи тих, хто з'явився, а також перевіряє повноваження представників. 
		
Стаття 188. Роз'яснення перекладачеві його прав та обов'язків. Присяга перекладача
1. Головуючий роз'яснює перекладачеві (сурдоперекладчеві) його права та обов'язки, встановлені цим Законом, і попереджає перекладача (сурдоперекладача) під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
2. Головуючий приводить перекладача до присяги: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю сумлінно виконувати обов'язки перекладача (сурдоперекладача), використовуючи всі свої професійні можливості". 
3. Текст присяги підписується перекладачем (сурдоперекладачем). Підписаний перекладачем (сурдоперекладачем)  текст присяги та розписка приєднуються до справи. 
		
Стаття 189. Видалення свідків із зали судового засідання
1. Свідки видаляються із зали судового засідання у відведені для цього приміщення. 
2. Судовий розпорядник вживає заходів щодо того, щоб свідки, які допитані судом, не спілкувалися з тими, яких суд ще не допитав. 

Стаття 190. Оголошення складу суду і роз'яснення права відводу
1. Головуючий оголошує склад суду, а також прізвища технічного експерта, експерта, судового експерта, перекладача, спеціаліста, секретаря судового засідання і роз'яснює особам, які беруть участь у справі, право заявляти відводи. 
2. Відвод суду в позовному провадженні розглядається з правилами  пунктів четвертого та п’ятого статті 264 цього Закону за обов’язковою участю присяжних.
3. Підстави для відводу, порядок розгляду заяви про відвід за участю присяжних та наслідки її задоволення визначаються цим  Законом. 
		
Стаття 191. Роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків
1. Головуючий роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, про що зазначається в журналі судового засідання. 
		
Стаття 192. Розгляд судом заяв і клопотань осіб, які беруть участь у справі
1. Заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала. Ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленні з інших підстав. 
		
Стаття 193. Наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі
1. Суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 180 цього Закону, у разі: 
1) неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки; 
2) першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними; 
3) першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; 
4) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. 
2. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. 
3. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
4. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
5. Наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. 
		
Стаття 194. Наслідки неявки в судове засідання свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта, спеціаліста, перекладача
1. У разі неявки в судове засідання свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, перекладача суд заслуховує думку осіб, які беруть участь у справі, про можливість розгляду справи за відсутності свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, перекладача, які не з'явилися, та постановляє ухвалу про продовження судового розгляду або про відкладення розгляду справи на певний строк. Одночасно суд вирішує питання про відповідальність свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, перекладача, які не з'явилися. 
		
Стаття 195. Роз'яснення прав та обов'язків технічного експерта, експерта, судового експерта. Присяга технічного експерта, експерта, судового експерта.
1. Головуючий роз'яснює технічному експертові,  експертові, судовому  експертові його права та обов'язки, встановлені цим Кодексом, і попереджає технічного експерта, експерта, судового експерта   під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. 
2. Головуючий приводить технічного експерта (експерта, судового експерта) до присяги: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю сумлінно виконувати обов'язки технічного експерта (експерта, судового експерта),  використовуючи всі свої професійні можливості". 
3. Текст присяги підписується технічним експертом (експертом, судовим експертом). Дія присяги поширюється і на ті випадки, коли висновок був складений до її проголошення. Підписаний технічним експертом (експертом, судовим експертом) текст присяги та розписка приєднуються до справи. 
4. Якщо експертиза призначається під час судового розгляду, права, обов'язки і відповідальність технічного експерта (експерта, судового експерта) роз'яснюються головуючим відразу після залучення їх до участі в судовому процесі. 
5. Судовим експертам, які працюють у державних експертних установах, роз'яснення прав і обов'язків судового експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов'язками судового експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, за завідомо неправдивий висновок приєднується до особової справи. Засвідчені печаткою експертної установи копії цих документів залучаються до висновку судової експертизи. 
		
Стаття 196. Роз'яснення спеціалістові його прав та обов'язків
1. Головуючий роз'яснює спеціалістові його права та обов'язки, встановлені цим Законом 		
Стаття 197. Початок розгляду справи по суті
1. Розгляд справи по суті розпочинається вступною доповіддю головуючого про:
1) зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, 
2) про наявність (відсутність) позасудового методу вирішення спору шляхом медіації;
2. Після вступної доповіді головуючого з'ясовується, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду. 
3. У разі розгляду справи за відсутності відповідача головуючий доповідає про позицію останнього щодо заявлених вимог, викладену в письмових поясненнях. При частковому визнанні позову відповідачем головуючий з'ясовує, у якій саме частині позов визнається. 
		
Стаття 198. Відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем
1. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. 
2. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. 
3. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. 
4. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
5. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. 
		
Стаття 199. Мирова угода сторін
1. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. 
2. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. 
3. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. 
4. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. 
5. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. 
6. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. 
		
Стаття 200. Пояснення осіб, які беруть участь у справі
1. Після доповіді у справі суд заслуховує пояснення позивача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, відповідача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, а також інших осіб, які беруть участь у справі. 
2. Якщо поряд із стороною, третьою особою у справі беруть участь їх представники, суд після пояснень сторони, третьої особи заслуховує пояснення їх представників. За клопотанням сторони, третьої особи пояснення може давати тільки представник. Особи, які звернулися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, дають пояснення першими. 
3. Якщо в справі заявлено кілька вимог, суд може зобов'язати сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, дати окремо пояснення щодо кожної з них. 
4. Якщо сторони та інші особи, які беруть участь у справі, висловлюються нечітко або з їх слів не можна дійти висновку про те, визнають вони обставини чи заперечують проти них, суд може зажадати від цих осіб конкретної відповіді - "так" чи "ні". 
5. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, можуть ставити питання один одному. 
6. Якщо у справі є письмові пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, головуючий оголошує зміст цих пояснень.
		
Стаття 201. Встановлення порядку з'ясування обставин справи та дослідження доказів
1. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, встановлює порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. 
2. Порядок дослідження доказів визначається судом залежно від змісту спірних правовідносин і в разі потреби може бути змінений. 

Стаття 202. Відмова від визнання обставин
1. Відмова від визнання в попередньому судовому засіданні обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. 
2. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. 
3. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 
		
Стаття 203. Дослідження доказів
1.  Доказами є незаперечні доводи та/або будь-які фактичні дані, які підтверджують істинність предмету або обставину, що свідчить про чию-небудь провину, вияв та на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
2. Будь-які фактичні дані, які підтверджують істинність предмету або обставину, що свідчить про чию-небудь провину − встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідки, показань свідків, документів, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. 
3. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
		
Стаття 204. Порядок допиту свідків
1. Кожний свідок допитується окремо. 
2. Свідки, які ще не дали показань, не можуть перебувати в залі судового засідання під час розгляду справи. 
3. Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки із сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, роз'яснює його права і з'ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань. 
4. Відмова від давання показань приймається судом шляхом постановлення ухвали. 
5. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги: "Я, (ім'я, по батькові, прізвище), присягаю говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи". 
6. Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи. 
7. Допит свідка розпочинається з пропозиції суду розповісти все, що йому особисто відомо у справі, після чого першою задає питання особа, за заявою якої викликано свідка, а потім інші особи, які беруть участь у справі. 
8. Суд має право з'ясовувати суть відповіді свідка на питання осіб, які беруть участь у справі, а також ставити питання свідку після закінчення його допиту особами, які беруть участь у справі. 
9. Головуючий має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, знімати питання, поставлені свідку, якщо вони за змістом ображають честь чи гідність особи, є навідними або не стосуються предмета розгляду. 
10. Кожний допитаний свідок залишається в залі судового засідання до закінчення розгляду справи. Суд може дозволити допитаним свідкам залишити залу засідання суду до закінчення розгляду справи за згодою сторін. 
11. Свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному засіданні за його власною заявою, заявою сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, або з ініціативи суду. Під час дослідження інших доказів свідкам можуть ставити питання сторони, інші особи, які беруть участь у справі, суд. 
12. Суд може одночасно допитати свідків для з'ясування причин розходжень у їхніх показаннях. 
		
Стаття 205. Використання свідком письмових записів
1. Свідок, даючи показання, може користуватися записами в тих випадках, якщо його показання пов'язані з будь-якими обчисленнями та іншими даними, які важко зберегти в пам'яті. Ці записи подаються судові та особам, які беруть участь у справі, і можуть бути приєднані до справи за ухвалою суду.
		
Стаття 206. Порядок допиту малолітніх і неповнолітніх свідків
1. Допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. 
2. Свідкам, які не досягли шістнадцятирічного віку, головуючий роз'яснює обов'язок про необхідність дати правдиві показання, не попереджуючи про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводить до присяги. 
3. Особи, зазначені в частині першій цієї статті, можуть з дозволу суду задавати свідкові питання, а також висловлювати свою думку стосовно особи свідка, змісту його показань. 
4. У виняткових випадках, коли це необхідно для об'єктивного з'ясування обставин справи, на час допиту осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, із зали судового засідання за ухвалою суду може бути видалена та чи інша особа, яка бере участь у справі. Після повернення цієї особи до зали судового засідання головуючий повідомляє її про показання цього свідка і надає можливість задати йому питання. 
5. Свідок, який не досяг шістнадцятирічного віку, після закінчення його допиту видаляється із зали судового засідання, крім випадків, коли суд визнав необхідною присутність цього свідка в залі судового засідання. 
		
Стаття 207. Оголошення показань свідків
1. У разі відкладення розгляду справи показання свідків, зібрані за судовими дорученнями в порядку забезпечення доказів під час допиту їх за місцем проживання, або показання, дані ними у судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення, повинні бути оголошені і досліджені в судовому засіданні, в якому ухвалено рішення, якщо участь цих свідків у новому судовому засіданні є неможливою. Особи, які беруть участь у справі, мають право висловити своє ставлення до цих показань і дати щодо них свої пояснення. 
		
Стаття 208. Допит сторін, третіх осіб, їх представників як свідків
1. Якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 204, 205, 206, 207  цього Закону. 
		
Стаття 209. Допит свідка за місцем або у місці його проживання (перебування)
1. Суд може допитати свідка за місцем або у місці його проживання (перебування) з ініціативи суду, який розглядає справу, за клопотанням сторони або інших осіб, які беруть участь у справі, чи самого свідка. 
2. За дорученням суду, що розглядає справу, свідок, який не може з поважних причин прибути в судове засідання і проживає (перебуває) за межами територіальної підсудності суду, що розглядає справу, допитується суддею суду, який знаходиться за місцем проживання (перебування) свідка. 
3. Свідок, який не може прибути у судове засідання внаслідок хвороби, старості, інвалідності або з інших поважних причин, допитується судом у місці його проживання (перебування). 
		
Стаття 210. Дослідження письмових доказів
1. Письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні та надаються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також технічним експертам, експертам, судовим експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду. Особами, які беруть участь у справі, з приводу зазначених доказів можуть ставитися питання свідкам, а також технічним експертам, експертам, судовим експертам, спеціалістам. 
2. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. 

Стаття 211. Оголошення і дослідження змісту особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції
1. Зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у відкритому судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. 
		
Стаття 212. Дослідження речових доказів
1. Речові докази оглядаються судом або досліджуються ним іншим способом, а також пред'являються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також технічним експертам, експертам, судовим експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, яким пред'явлено для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов'язані з оглядом. Ці заяви заносяться до журналу судового засідання. 
2. Протоколи огляду речових доказів оголошуються в судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, можуть дати свої пояснення з приводу цих протоколів. 
3. Особи, які беруть участь у справі, можуть ставити питання з приводу речових доказів свідкам, а також технічним експертам, експертам, судовим експертам, спеціалістам, які їх оглядали. 
		
Стаття 213. Відтворення звукозапису, демонстрація відеозапису і їх дослідження
1. Під час відтворення звукозапису, демонстрації відеозапису, що мають приватний характер, а також під час їх дослідження застосовуються правила цього Закону щодо оголошення і дослідження змісту особистого листування і телеграфних повідомлень. 
2. Відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально підготовленому для цього, з відображенням у журналі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів і зазначенням часу демонстрації. Після цього суд заслуховує пояснення осіб, які беруть участь у справі. 
3. У разі потреби відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису можуть бути повторені повністю або у певній частині. 
4. З метою з'ясування відомостей, що містяться у матеріалах звуко- і відеозапису, а також у зв'язку з надходженням заяви про їх фальшивість судом може бути залучено спеціаліста або призначено експертизу. 
		
Стаття 214. Дослідження висновку технічного експерта, експерта, судового експерта
1. Висновок технічного експерта, експерта, судового експерта оголошується в судовому засіданні. 
2. Для роз'яснення і доповнення висновку технічному експерту, експерту, судовому експерту можуть бути поставлені питання. Першою ставить питання експертові особа, за заявою якої призначено експертизу, та її представник, а потім інші особи, які беруть участь у справі. Якщо експертизу призначено за клопотанням обох сторін, першим ставить питання технічному експерту, експерту, судовому експерту позивач і його представник. 
3. Суд має право з'ясовувати суть відповіді технічного експерта, експерта, судового експерта на питання осіб, які беруть участь у справі, а також ставити питання експерту після закінчення його допиту особами, які беруть участь у справі. 
4. Викладені письмово і підписані технічним експертом, експертом, судовим експертом роз'яснення і доповнення до  висновку приєднуються до справи. 
		
Стаття 215. Консультації та роз'яснення спеціаліста
1. Під час дослідження доказів суд може скористатися усними консультаціями або письмовими роз'ясненнями (висновками) спеціалістів. 
2. Спеціалісту можуть бути поставлені питання по суті наданих усних консультацій чи письмових роз'яснень. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої залучено спеціаліста, та її представник, а потім інші особи, які беруть участь у справі. Якщо спеціаліста залучено за клопотанням обох сторін або за ініціативою суду, першим ставить питання спеціалістові позивач і (або) його представник. 
3. Суд має право з'ясовувати суть відповіді спеціаліста на питання осіб, які беруть участь у справі, а також ставити питання спеціалісту після закінчення його опитування особами, які беруть участь у справі. 
4. Викладені письмово і підписані спеціалістом роз'яснення приєднуються до справи. 
		
Стаття 216. Відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді
1. Суд може відкласти розгляд справи у випадках, встановлених цим Законом, а також у разі неможливості розгляду справи у зв'язку з необхідністю заміни відведеного судді або залучення до участі в справі інших осіб. 
2. У разі неможливості продовження розгляду справи у зв'язку з необхідністю подання нових доказів суд оголошує перерву на час, необхідний для цього. 
3. Суд, відкладаючи розгляд справи або оголошуючи перерву в її розгляді, призначає відповідно день нового судового засідання або його продовження, про що ознайомлює під розписку учасників процесу, присутніх у судовому засіданні. Учасників цивільного процесу, які не з'явилися або яких суд залучає вперше до участі в процесі, викликають у судове засідання на призначений день. 
У разі відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді, суд, на прохання особи, яка є учасником процесу, вручає їй судову повістку безпосередньо в суді. 
4. У разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з'явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову. 
5. Якщо розгляд справи відкладався, справа розглядається спочатку. 
6. У разі якщо склад суду не змінився і до участі у справі не було залучено присяжних або інших осіб, суд має право надати учасникам процесу можливість підтвердити раніше надані пояснення без їх повторення, доповнити їх і поставити додаткові запитання. 
Стаття 217. Закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами
1. Після з'ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами головуючий надає сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, можливість дати додаткові пояснення, які можуть доповнити матеріали справи. 
2. У зв'язку з додатковими поясненнями особи, яка бере участь у справі, суд може ставити питання іншим учасникам судового процесу. 
3. Вислухавши додаткові пояснення і вирішивши заявлені при цьому клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходить до розгляду прави по суті, спораючись на:
1) виступи, репліки та промови осіб, які беруть участь у справі;
2) обставини і докази, досліджені в судовому засіданні .
4. Право на виступ першим надається слово позивачеві та його представникові.
5. Треті особи без самостійних вимог виступають після особи, на стороні якої вони беруть участь. 
6. Третя особа, яка заявила самостійні позовні вимоги щодо предмета спору, та її представник виступають після сторін. 
7. За клопотанням сторін і третіх осіб можуть виступати лише їхні представники. 
8. Органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, виступають першими. За ними виступають особи, в інтересах яких відкрито провадження у справі. 
9. Суд не може обмежувати тривалість виступів певним часом. Головуючий може зупинити промовця лише тоді, коли він виходить за межі справи, що розглядається судом, або повторюється. З дозволу суду виступаючі можуть обмінюватися репліками. Право останньої репліки завжди належить відповідачеві та його представникові. 
10. Під час виступу не можна подавати заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. 
11. Якщо під час виступів виникає необхідність з'ясування нових обставин, що мають значення для справи, або дослідження нових доказів, на яких наполягають або позивач або відповідач, суд постановляє ухвалу про повернення до з'ясування обставин у справі.
12. З'ясування обставин та перевірки їх доказами у справі з урахуванням положень пункту 11 цієї статті припиняється. Суд  надає право особам на промови.
13. Органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, отримувати слово для промови першими. За ними виступають позивач та його представник.
14. Треті особи без самостійних вимог право на промову не мають. 
15. Третя особа, яка заявила самостійні позовні вимоги щодо предмета спору, та її представник отримує слово для промови після сторін. 
16. За клопотанням сторін і третіх осіб отримувати слово для промови можуть лише їхні представники. 
17. Суд не може обмежувати тривалість виступів та/або промов певним часом. Головуючий може зупинити виступаючого (промовця) лише тоді, коли він виходить за межі справи, що розглядається судом, або повторюється.
18. З дозволу суду лише промовці можуть обмінюватися репліками. 
19. Право останньої репліки після промов всіх сторін завжди належить відповідачеві та його представникові. 
20. Під час промови не можна:
1) подавати заяву про необхідність з'ясування нових обставин, що мають значення для справи, або про потребу дослідження нових доказів,
2) подавати заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. 
21. Позовну заяву від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подану після початку виступів, суд своєю ухвалою повертає заявнику. 
		
Стаття 218. Вихід суду для ухвалення рішення
1. Після надання права на останню репліку відповідачеві та його представникові суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для прийняття судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення. 
2. Якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з'ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення іншої процесуальної дії, суд, не ухвалюючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду. 
3. Розгляд справи у випадку, встановленому частиною другою цієї статті, проводиться виключно в межах з'ясування обставин, що потребують додаткової перевірки. 
4. Після закінчення поновленого розгляду справи суд залежно від його результатів відкриває розгляд справи виключно з потреби додатково досліджених обставин і виходить до нарадчої кімнати для ухвалення рішення або, якщо вчинення необхідних процесуальних дій у даному судовому засіданні виявилося неможливим, постановляє ухвалу про відкладення розгляду справи чи оголошує перерву. 
		
Стаття 219. Таємниця нарадчої кімнати
1. Під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. 
2. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. 
3. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті. 

Глава 4. ФІКСУВАННЯ ПРОЦЕСУ
Стаття 220. Фіксування судового засідання технічними засобами
1. Суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
2. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
3. Повне або часткове відтворення технічного запису судового засідання здійснюється на вимогу особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду. 
4. Носій інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання (касета, дискета тощо), є додатком до журналу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи. 
5. За клопотанням особи, яка бере участь у справі, може бути за плату здійснено повне або часткове роздрукування технічного запису судового засідання за розпорядженням головуючого. Особа, яка бере участь у справі, має право отримати копію інформації з носія, на який здійснювався технічний запис цивільного процесу. 
6. Розмір судового збору за роздрукування та видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання встановлюється законом.
		
Стаття 221. Журнал судового засідання
1. Одночасно з проведенням фіксування технічними засобами секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання. 
2. У журналі судового засідання зазначаються такі відомості: 
1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 
2) найменування суду, який розглядає справу, прізвище та ініціали судді, секретаря судового засідання; 
3) справа, що розглядається, імена (найменування) сторін та інших осіб, що беруть участь у справі; 
4) порядковий номер вчинення процесуальної дії; 
5) назва процесуальної дії; 
6) час вчинення процесуальної дії та її стислий зміст; 
7) прізвище та ініціали учасника судового процесу та стислий зміст його  виступу, репліки або промови;
8) інші відомості, визначені цим Законом та на яких наполягає будь-яка із сторін судового провадження. 
3. Журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно після судового засідання і приєднується до справи. 
		
Стаття 222. Зауваження щодо технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та їх розгляд
1. Особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, журналом судового засідання та протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису. 
2. Головуючий розглядає зауваження щодо технічного запису судового засідання та журналу судового засідання, про що постановляє відповідну ухвалу. 
3. У разі пропуску строку подання зауважень і відсутності підстав для його поновлення головуючий залишає їх без розгляду. 
4. Зауваження щодо технічного запису судового засідання чи журналу судового засідання повинні бути розглянуті не пізніше трьох днів з дня їх подання. 
		
Стаття 223. Порядок складання та оформлення протоколів про окремі процесуальні дії
1. Під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол. При його складанні можуть застосовуватися технічні засоби. 
2. У протоколі вчинення окремої процесуальної дії зазначаються такі відомості: 
1) рік, місяць, число і місце вчинення процесуальної дії; 
2) час початку вчинення процесуальної дії; 
3) найменування суду, який розглядає справу, прізвище та ініціали судді, секретаря судового засідання; 
4) справа, що розглядається, імена (найменування) сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; 
5) відомості про явку осіб, які беруть участь у справі, технічних експертів, експертів, судових експертів,  спеціалістів, перекладачів, свідків; 
6) відомості про роз'яснення сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, їх процесуальних прав та обов'язків; 
7) усі розпорядження головуючого та постановлені ухвали; 
8) заяви і клопотання сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; 
9) основний зміст пояснень сторін, третіх осіб, їх представників та інших осіб, які беруть участь у справі, а також показання свідків, усне роз'яснення технічними експертами, експертами, судовими експертами своїх висновків і відповідей на поставлені їм додаткові питання; консультацій та висновків спеціалістів; 
10) докази, а в разі якщо докази не додаються до справи, - номер, дата та зміст письмових доказів, опис доказів; 
11) час закінчення вчинення процесуальної дії; 
12) інші відомості, визначені цим Законом та на яких наполягає будь-яка із сторін судового провадження. 
3. Протокол повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. 
4. Протокол приєднується до справи. 
		
Глава 5. ЗУПИНЕННЯ І ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ. ЗАЛИШЕННЯ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ
		
Стаття 224. Обов'язок суду зупинити провадження у справі
1. Суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі: 
1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 
2) злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, яка була стороною у справі; 
3) перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан; 
4) неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства; 
5) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених цим Законом;
6) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
2. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу. 
		
Стаття 225. Право суду зупинити провадження у справі
1. Суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 
1) перебування сторони на строковій військовій службі або альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання; 
2) захворювання сторони, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 
3) перебування сторони у тривалому службовому відрядженні; 
4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 
5) призначення судом експертизи;  
6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому цим Законом. 
2. Суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника. 
3. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу. 
		
Стаття 226. Строки, на які зупиняється провадження у справі
1. Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: 
1) пунктами 1, 2 і 5 частини першої статті 225 цього Закону - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника; 
2) пунктом 3 частини першої 225 цього Закону та: 
а) до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, на строковій військовій службі, альтернативній (невійськовій) службі, службового відрядження; 
б) на час хвороби сторони; 
в) до розшуку відповідача; 
г) на час проведення дослідження технічного експерта (експерта);
д)  на час проведення судової експертизи; 
ж) до надходження відповіді від суду на доручення щодо збирання доказів; 
3) пунктом 4 частини першої статті 224 цього Закону - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи; 
4) пунктом 6 частини першої статті 224 цього Закону -  до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги; 
5) пунктом 7 частини першої статті 224 цього Закону - до закінчення строку для примирення, визначеного судом. 
		
Стаття 227. Відновлення провадження у справі
1. Провадження у справі відновлюється ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі, або з ініціативи суду після усунення обставин, що викликали його зупинення. 
2. З дня відновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. 
3. Після відновлення провадження суд викликає сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, і продовжує судовий розгляд за правилами цього Закону. 
		
Стаття 228. Підстави закриття провадження у справі
1. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 
1) справа не підлягає розгляду в порядку судочинства за цим Законом; 
2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 
3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 
4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 
5) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 
6) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі. 

Стаття 229. Наслідки закриття провадження у справі
1. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. 
2. Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 228 цього Закону, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. 
3. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. 
		
Стаття 230. Залишення заяви без розгляду
1. Суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: 
1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; 
2) заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 
3) належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; 
4) спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді; 
5) позивач подав заяву про залишення позову без розгляду; 
6) між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді; 
7) особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 
8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без:
а) додержання вимог щодо форми та змісту позовної заяви;
б) додання до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб;
в) сплати судового збору і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 
9) позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності. 
2. Особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. 

Глава 6. СУДОВІ РІШЕННЯ		
Стаття 231. Види судових рішень
1. Судові рішення викладаються у таких формах: 
1) ухвали; 
2) рішення; 
3) постанови.
2. Питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Законом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. 
3. Судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках оскарження рішення третейського суду згідно цього Закону, - постановленням ухвали.
4. Перегляд судових рішень Верховним Судом закінчується ухваленням постанови.
5. Окрема думка судді – письмовий документ, сформований суддею, який не є судовим рішенням та не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритим для ознайомлення.

Стаття 232. Порядок ухвалення рішень та постановлення ухвал, їх форма
1. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. 
2. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею, а в разі колегіального розгляду - суддями, які розглядали справу. 
3. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частини суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. Рішення суду, що містить вступну та резолютивну частини, має бути підписане всім складом суду і приєднане до справи. 
4. Ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. 
5. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до журналу судового засідання. 
6. Ухвали, постановлені в судовому засіданні, оголошуються негайно після їх постановлення. 
7. Виправлення в рішеннях і ухвалах повинні бути застережені перед підписом судді. 
8. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Судові рішення в електронній формі оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису.
		
Стаття 233. Зміст ухвали суду
1. Ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: 
1) вступної частини із зазначенням: 
часу і місця її постановлення; 
прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); 
прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; 
імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; 
предмета позовних вимог; 
ідентифікації даних стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності;
2) описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; 
3) мотивувальної частини із зазначенням:
мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 
судової практики та/або судових прецидентів національних судів та міжнародних судових установ;
4) резолютивної частини із зазначенням: 
висновку суду; 
строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 
2. Ухвала, яка постановляється судом не виходячи до нарадчої кімнати, повинна містити відомості, визначені пунктами 3, 4 частини першої цієї статті. 
3. Якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження". 
4. Ухвала, постановлена відповідно до у справі рішення третейського суду, повинна відповідати вимогам, що містяться у цьому Законі.
		
Стаття 234. Окремі ухвали суду
1. Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. 
2. Окрему ухвалу може бути оскаржено особами, інтересів яких вона стосується, у загальному порядку, встановленому цим Кодексом. 
		
Стаття 235. Законність і обґрунтованість рішення суду
1. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. 
2. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги судочинства, вирішив справу згідно із законом. 
3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
		
Стаття 236. Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення
1. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 
2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 
6) як розподілити між сторонами судові витрати; 
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
2. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених в цьому Законі.
3. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
		
Стаття 237. Зміст рішення суду
1. Рішення суду має складається з: 
1) вступної частини із зазначенням: 
часу та місця його ухвалення; 
найменування суду, що ухвалив рішення; 
прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); 
прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; 
імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; 
предмета позовних вимог; 
ідентифікації  об’єкта (об’єктів) вимог на підставі вимог цього Закону; 
ідентифікації даних стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності;
2) описової частини із зазначенням: 
узагальненого викладу позиції відповідача в т.ч. щодо ідентифікації  об’єкта (об’єктів) вимог та ідентифікації даних стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності;
пояснень осіб, які беруть участь у справі; 
інших доказів, досліджених судом; 
3) мотивувальної частини із зазначенням: 
встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; 
мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; 
чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; 
назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 
судової практики та/або судових прецидентів національних судів та міжнародних судових установ;
4) резолютивної частини із зазначенням: 
висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; 
висновку суду по суті позовних вимог; 
розподілу судових витрат; 
строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження. 
		
Стаття 238. Рішення суду на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів
1. Суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. 
		
Стаття 239. Визначення порядку і строку виконання рішення суду, забезпечення його виконання
1. Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. 
		
Стаття 240. Проголошення рішення суду
1. Рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Законом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду. 
2. Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. 
		
Стаття 241. Виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні
1. Суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. 
2. Заява про виправлення описок чи арифметичних помилок у судовому рішенні розглядається протягом десяти днів з дня її надходження. 
3. Питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні, про що постановляється ухвала. 
4. Особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. 
		
Стаття 242. Додаткове рішення суду
1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 
3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 
3. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. 
4. На додаткове рішення може бути подано скаргу. 
5. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. 
		
Стаття 243. Роз'яснення рішення суду
1. Якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. 
2. Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. 
3. Заява про роз'яснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця, приватного виконавця не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду. 
4. Ухвала, в якій роз'яснюється рішення суду, надсилається особам, які брали участь у справі, а також державному виконавцю, приватному виконавцю, якщо рішення суду роз'яснено за його заявою. 

		
Стаття 244. Видача або направлення копій судового рішення особам, які брали участь у справі
1. Копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин. Повне рішення суду має бути складен протягом п’яти  днів з дня проголошення рішення в судовому засіданні.
2. Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді. Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії, що потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, копія такого судового рішення також надсилається цим органам та/або особам у строки та порядку, визначені цією статтею. 
3. Копії судових рішень повторно видаються за заявою особи за плату у розмірі, встановленому законодавством. 
		
Стаття 245. Набрання рішенням суду законної сили
1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
2. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. 
3. Рішенням суду після набрання законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі (роялті) не може бути зміненим, якщо письмово не змінено за згодою сторін умови (розмір, тривалість тощо) виплати роялті.
		
Глава 7. ЗАОЧНИЙ РОЗГЛЯД СПРАВИ 
		
Стаття 246. Умови проведення заочного розгляду справи
1. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
2. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. 
3. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. 
		
Стаття 247. Порядок заочного розгляду справи
1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 
2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановленими цією главою. 
		
Стаття 248. Форма і зміст заочного рішення
1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 235 і 237 цього Закону і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. 
		
Стаття 249. Повідомлення про заочне рішення
1. Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення. 
		
Стаття 250. Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення
1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. 
		
Стаття 251. Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення
1. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. 
2. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 
1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 
2) ім'я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв'язку; 
3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; 
4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 
5) клопотання про перегляд заочного рішення; 
6) перелік доданих до заяви матеріалів. 
3. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. 
4. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю осіб, які беруть участь у справі, та копії всіх доданих до неї матеріалів. 
5. До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження. 
6. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.
7. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила залишення заяви без руху та повернення заяви, визначені цим Законом до позовної заяви. 
		
Стаття 252. Дії суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення
1. Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим особам, які беруть участь у справі. Одночасно суд повідомляє особам, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду заяви. 
2. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження. 
		
Стаття 253. Порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення
1. Заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
2. Головуючий відкриває судове засідання і з'ясовує, хто з осіб, які беруть участь у справі, з'явився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви і з'ясовує думку сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо вимог про перегляд заочного рішення. 
3. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 
1) залишити заяву без задоволення; 
2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. 
4. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
		
Стаття 254. Скасування та оскарження заочного рішення
1. Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
2. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Законом. 
3. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Законом. 
		
Стаття 255. Законна сила заочного рішення
1. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Законом. 
		
Глава 8.
ОСОБЛИВОСТІ ПОЗОВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ПРО ВИЗНАННЯ НЕОБҐРУНТОВАНИМИ АКТИВІВ ТА ЇХ ВИТРЕБУВАННЯ
		
Стаття 256. Пред'явлення позову про визнання необґрунтованими активів у формі майнових прав інтелектуальної власності та їх витребування
1. Позов про визнання необґрунтованими активів у формі майнових прав інтелектуальної власності та їх витребування від визначених в цій статті осіб подається в інтересах держави прокурором упродовж строку загальної позовної давності з дня набрання законної сили обвинувальним вироком щодо особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
2. Позов про визнання необґрунтованими активів у формі майнових прав інтелектуальної власності та їх витребування може бути пред'явлено до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої набрав законної сили обвинувальний вирок суду за вчинення злочину, пов’язаному з безліцензійним використанням майнових прав інтелектуальної власності під час виконання владних повноважень;
3. Для цілей цієї глави:
1) термін "активи" означає грошові кошти у формі винагороди (в т.ч. роялті)  або інші майнові права інтелектуальної власності;
2) особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (суб'єктами владних повноважень), - є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".
3. При поданні до суду позову про визнання необґрунтованими активів у формі майнових прав інтелектуальної власності та їх витребування на паперовому носії заявник може зазначити, що подальшу взаємодію з судом він буде здійснювати виключно через  електронну систему «Персональний он-лайн кабінет».
		
Стаття 257. Визнання необґрунтованими активів
1.	Суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті на законній підставі. Суб'єкту владних повноважень не заборонено  бути автором, власником майнових прав інтелектуальної власності та отримувати за це винагороду (роялті) з дотриманням понять та доктрин, пов’язаних з правами інтелектуальної власності,  зазначених в цьому Законі.
		
Стаття 258. Правові наслідки визнання активів необґрунтованими
1. Активи, визнані судом відповідно до статті 256 цього Закону необґрунтованими, стягуються в дохід держави.
2. Якщо суд відповідно до статті 256 цього Закону визнає необґрунтованими частину активів, в дохід держави стягується частина активів відповідача, яка визнана необґрунтованою, а у разі неможливості виділення такої частини - її вартість.
3. У разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов'язок сплатити вартість таких активів.
4. Стягнення в дохід держави активів, визнаних судом необґрунтованими, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
		
ВІСІМНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ.  ОСОБЛИВОСТІ ЗАЯВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ		
Глава 1. Право на ухвалу вироку 		
Стаття 259. Кримінально-процесуальний статус  заявного провадження в суді
1. Вищий суд з питань інтелектуальної власності  на рівні окружного суду як суд першої інстанції  має право:
1) на підставі поданої до суду заяви ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження; 
2) прийняти рішення за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.
2. Рішення зазначені у першій частині цієї статті приймаються судом, дотримуючись положень Глави 1 ″Кримінальне процесуальне законодавство України та сфера його дії″, Глави 2. ″Засади кримінального провадженнях, Глави 4. ″Докази і доказування″, Глави 5. ″Фіксування кримінального провадження. Процесуальні рішення″, Глави 6. ″Повідомлення″, Глави 9. ″Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов″, Глави 10. ″Заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування″, Глави 11. ″Виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід″, Глави 12. ″Накладення грошового стягнення″, Глави 13. ″Тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом″, Глави 15. ″Тимчасовий доступ до речей і документів″, Глави 16. ″Тимчасове вилучення майна″, Глави 17. ″Арешт майна″, Глави 18. ″Запобіжні заходи, затримання особи″ (за винятком положень § 2. ″Затримання особи без ухвали слідчого судді, суду″), Глави 20 ″Слідчі (розшукові) дії″ (за винятком положень статті 230 ″Пред'явлення трупа для впізнання ″, статті 235″Ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи″, статті 238″Огляд трупа″, статті 239 ″Огляд трупа, пов'язаний з ексгумацією ″, статті 241 ″Освідування особи″, статті 242″Підстави проведення експертизи″, статті 243 ″Порядок залучення експерта″, статті 244 ″Розгляд слідчим суддею клопотання про залучення експерта″, статті 245 ″Отримання зразків для експертизи″), Глави 35. ″Кримінальне провадження на підставі угод″, Глави 38. ″Кримінальне провадження щодо неповнолітніх″, Глави 39. ″Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру″, Глави 41. ″Кримінальне провадження на території дипломатичних представництв, консульських установ України, на повітряному, морському чи річковому судні, що перебуває за межами України під прапором або з розпізнавальним знаком України, якщо це судно приписано до порту, розташованого в Україні″, Глави 42. ″Загальні засади міжнародного співробітництва″, Глави 43. ″Міжнародна правова допомога при проведенні процесуальних дій″, Глави 44. ″Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)″, Глави 45. ″Кримінальне провадження у порядку перейняття″ Розділу VI ″Особливі порядки кримінального провадження″ Кримінального процесуального кодексу України та особливостей, викладених в цьому Законі, зокрема,  щодо досліджень та висновків технічних експертів, експертів, судових експертів.
3. Не є допустимими в межах виконання положень цього Закону будь-які  негласні слідчі дії.
4. Визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням має відповідати положенням статті 167.″Обов'язкове призначення судової експертизи″ цього Закону.
5. Вищий суд з питань інтелектуальної власності  на рівні апеляційної інстанцій має право:
1) залишити вирок або ухвалу без змін;
2) змінити вирок або ухвалу;
3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;
4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;
5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;
6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, дотримуючись положень Кримінально-процесуального кодексу України та особливостей, викладених в цьому Законі.
6. Палата для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду Верховного Суду має право:
1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
4) змінити судове рішення, дотримуючись положень Кримінально-процесуального кодексу України та особливостей, викладених в цьому Законі.
7. Приклади заяв та скарг,  зазначених у першому пукті цієї статті як зразки розміщуються на сайті суду.
		
Стаття 260. Судові інстанції
1. Суд першої інстанції – місцевий суд, як окружний суд Вищого суду з питань інтелектуальної власності, визначений як окружний суд у статті 1 «Спеціалізований суд» цього Закону. 
2. Суд апеляційної інстанції – Апеляційна палата Вищого суду з питань інтелектуальної власності. 
3. Суд касаційної інстанції - Палата для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду Верховного Суду.  		
Стаття 261. Територіальна підсудність
1. Кримінальне провадження здійснює окружний суд Вищого суду з питань інтелектуальної власності, визначений як окружний суд у статті 1 «Спеціалізований суд» цього Закону, до якого від заявника (потерпілого) подано заяву про кримінальне право-порушення у межах територіальної юрисдикції місця вчинення кримінального правопорушення. 
2. Якщо з огляду на транскордонність меж кіберзлочинів, порушень прав інтелектуальної власності місце вчинення кримінального правопорушення на дату подачі заяви потерпілої особи встановити неможливо, - кримінальне провадження здійснюється судом, до якого потерпілою особою у межах територіальної юрисдикції її юридичної реєстрації або постійного проживання, або тимчасового перебування подано заяву про злочин, передбачений статтями  Кримінального Кодексу України щодо:
1) порушення авторського права і суміжних прав;
2) порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію;
3) злочину у сфері господарської діяльності, що має прояв у формі:
- або контрабанди культурних цінностей;
- або незаконного обігу дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва; 
- або незаконного використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару; 
- або незаконного збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю; розголошенням комерційної таємниці;
4) порушення законодавства про захист рослин; 
5) розголошення державної таємниці;
6) втратою документів, що містять державну таємницю;
7) порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю в частині прав інтелектуальної власності;
8) підкупу працівника підприємства, установи чи організації з метою недобросовісної конкуренції;
9) незаконним придбанням, збутом або використанням спеціальних технічних засобів отримання інформації з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину;
10) умисного пошкодження ліній зв'язку з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину;
12) злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), систем та комп’ютерних мереж і мереж електрозв’язку, в т.ч. з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину.
3. Заява від потерпілої особи на підставі пунктів першого та другого цієї статті подається виключно до суду, визначеного як окружний суд у статті 1 «Спеціалізований суд» цього Закону.		
Стаття 262. Загальні засади кримінального провадження
1. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам визначених цим Законом та Кримінально-процесуальним кодексом України, до яких, зокрема, відносяться:
1) верховенство права;
2) законність;
3) рівність перед законом і судом;
4) повага до людської гідності;
5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність;
6) недоторканність житла чи іншого володіння особи;
7) таємниця спілкування;
8) невтручання у приватне життя;
9) недоторканність права власності;
10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини;
11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім'ї;
12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення;
13) забезпечення права на захист;
14) доступ до правосуддя та обов'язковість судових рішень;
15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;
16) безпосередність дослідження показань, речей і документів;
17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності;
18) публічність;
19) диспозитивність;
20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами;
21) розумність строків;
22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.		
Стаття 263. Кримінальна відповідальність за цим Законом
1. Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого статтями  Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону.
2. Кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення стосовно прав інтелектуальної власності, а також прав, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством має бути притягнутий до відповідальності в міру своєї вини за будь-який злочин, передбачений статтями  Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону.
3. Жоден невинуватий не має бути обвинувачений або засудженим за будь-який злочин, передбачений статтями  Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону.
4. Жодна особа не має бути піддана необґрунтованому процесуальному примусу за будь-який злочин, передбачений статтями  Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону.
5. До кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура, передбачена цим Законом, Кримінальним кодексом України та Кримінально-процесуальним кодексом України.
6. Кримінальній відповідальності підлягають громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 
7. Іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, також підлягають в Україні відповідальності згідно з цим Законом, якщо вони за межами України вчинили у співучасті із службовими особами, які є громадянами України, будь-який із злочинів, передбачених у статтях Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону, або якщо вони пропонували, обіцяли, надали неправомірну вигоду таким службовим особам, або прийняли пропозицію, обіцянку неправомірної вигоди чи одержали від них таку вигоду.
8. Іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають в Україні відповідальності за Кримінальним Кодексом України у випадках, передбачених міжнародними договорами або якщо вони вчинили злочини, передбачені у статтях Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону.
9. Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочини, передбачені у статтях Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону, поза межами України і перебувають на території України, можуть бути видані іноземній державі для притягнення до кримінальної відповідальності і віддання до суду.
10. Україна може перейняти кримінальне провадження, в якому судовими органами іноземної держави не ухвалено вирок, щодо громадян України та іноземців, які вчинили злочини, передбачені у статтях Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону, за межами України і перебувають на території України, але які не можуть бути видані іноземній державі або у видачі яких відмовлено, якщо діяння, у зв'язку з яким запитується передача кримінального провадження, згідно з цим Кодексом визнається злочином.
11. Виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, визнається злочином, передбаченим у статтях Кримінального Кодексу України, зазначених у другій частині  статті 261 цього Закону, або було б злочином у разі його вчинення на території України.
12. Застосування положень цього Закону стосовно кримінальної відповідальності за аналогією заборонено.
13. Застосування положень цього Закону стосовно кримінальної відповідальності також базується на Загальних положеннях та на положеннях Закону про кримінальну відповідальність Кримінального кодексу України стосовно:
1) злочину, його видів та стадій;
2) особи, яка підлягає кримінальній відповідальності (суб’єкт злочину);
3) вини та її форм;
4) співучасті у злочині;
5) повторності, сукупності та рецидивів злочину;
6) обставин, що виключають злочинність діяння;
7) звільнення від кримінальної відповідальності;
8) покарання та його види;
9) призначення покарання;
10) звільнення від покарання та його відбування;
11) судимості;
12) інших заходів кримінально-правового характеру
13) порушення авторського права і суміжних прав;
14) порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію;
15) злочинів у сфері господарської діяльності  (контрабанда культурних цінностей; незаконний обіг дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва; незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару; незаконне збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю; розголошення комерційної або банківської таємниці)
16) порушення законодавства про захист рослин; 
17) розголошення державної таємниці;
18) втрати документів, що містять державну таємницю;
19) порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю;
20) підкупу працівника підприємства, установи чи організації;
21) незаконного придбання, збуту або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації;
22) умисного пошкодження ліній зв'язку;
23) злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), систем та комп’ютерних мереж і мереж електрозв’язку;
24) злочинів проти правосуддя. 
14. При поданні до суду заяви про злочин заявник має зазначити, що подальшу взаємодію з судом він буде здійснювати виключно через  електронну систему «Персональний он-лайн кабінет», або зазначити про неможливість доступу для нього  даного сервісу. Останнє не знімає з суду обов’язковість ведення  справи через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет». 		
Глава 2. Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження
		
Стаття 264. Склад суду
1. Кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дев'ятою цієї статті.
2. Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді штрафу від тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів.
3. Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді штрафу від тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк від двох до п'яти років, за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі професійних суддів та присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.
4. Якщо під час кримінального провадження в суді першої інстанції професійному судді або професійним суддям заявляється відвід, - питання про задоволення заяви про відвід за клопотанням обвинуваченого - здійснюється колегіально судом у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.
5. Якщо під час кримінального провадження в суді першої інстанції присяжному судді або присяжним суддям заявляється відвід, - питання про задоволення заяви про відвід за клопотанням обвинуваченого - здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів та двох присяжних.
6. Кримінальне провадження в апеляційному порядку здійснюється колегіально судом у складі не менше трьох професійних суддів, при цьому кількість суддів має бути непарною.
7. Кримінальне провадження в касаційному порядку здійснюється у Палаті для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду Верховного Суду колегіально судом у складі не менше трьох професійних суддів, при цьому кількість суддів має бути непарною.
8. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами здійснює суд у такому самому кількісному складі, в якому вони були ухвалені (одноособово або колегіально).
8. Суддя чи склад колегії суддів (в т.ч. за участю присяжних) для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому роботою автоматизованої системи документообігу суду.
		
Стаття 265. Направлення кримінального провадження з одного суду до іншого
1. Враховуючи вірогідну транскордонність правопорушень, пов’язаних з правами інтелектуальної власності та конкуренцією, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:
1) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду;
2) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження;
3) ліквідовано суд, який здійснював судове провадження.
2. До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції).
3. Про час та місце розгляду подання чи клопотання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого повідомляються учасники судового провадження, проте їх неприбуття не перешкоджає розгляду питання.
4. Спори про підсудність між судами не допускаються.
5. Суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.
		
Стаття 266. Прокурор
1. Прокурор є особою, яка:
1) в т.ч. системно підвищує кваліфікацію в галузі права інтелектуальної власності та конкуренції; 
2) в т.ч. має штатних та позаштатних радників, які за своєю професійною підготовкою відповідають вимогам, визначених цим Законом для технічних експертів та/або експертів;
3) керує практикою студентів, магістрів та аспірантів вищих навчальних закладів за спеціалізацією, пов’язаною із галуззю права інтелектуальної власності та конкуренції;
4) звертається від імені прокуратури з тематичними пропозиціями  на проведення наукових семінарів та досліджень з питань права інтелектуальної власності та конкуренції до вищих та наукових закладів, до громадських організацій, що мають всеукраїнський статус та діяльність яких пов’язана з дослідженнями в галузі експертології, права та прав інтелектуальної власності.
2. Прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Закону, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
3. Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, визначених в ухвалі суду згідно положень цього Закону;
2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування та в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду;
3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду;
4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій,  інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Законом в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду;
5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій  відповідним оперативним підрозділам в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду;
6) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих;
8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Законом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;
9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Законом;
10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Законом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;
11) повідомляти особі про підозру в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду;
12) пред'являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Законом;
13) затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;
14) звертатися до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
15) підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Законом;
16) погоджувати запит органу досудового розслідування про міжнародну правову допомогу та передання кримінального провадження або самостійно звертатися з таким клопотанням в порядку, встановленому цим Законом;
17) доручати органу досудового розслідування виконання запиту (доручення) компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу або перейняття кримінального провадження, перевіряти повноту і законність проведення процесуальних дій, а також повноту, всебічність та об'єктивність розслідування у перейнятому кримінальному провадженні;
18) перевіряти перед направленням прокуророві вищого рівня документи органу досудового розслідування про видачу особи (екстрадицію), повертати їх відповідному органу з письмовими вказівками, якщо такі документи необґрунтовані або не відповідають вимогам міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, чи законам України;
19) доручати органам досудового розслідування проведення розшуку і затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України, виконання окремих процесуальних дій з метою видачі особи (екстрадиції) за запитом компетентного органу іноземної держави;
20) оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Законом;
21) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом;
4. Участь прокурора в суді є обов'язковою, крім випадків, передбачених цим Законом.
5. Право на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом чи за нововиявленими обставинами мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
6. Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доповнити, змінити або відмовитися від апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, внесених ними керівниками, першими заступниками чи заступниками керівників або прокурорами прокуратур нижчого рівня.
7. У судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, Верховним Судом або за нововиявленими обставинами можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня.
8. Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою та ухвалою слідчого судді мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. 
9. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування. 
10. Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених цим Законом. Про скасування таких постанов повідомляється прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення відповідного досудового розслідування. Скасування таких постанов слідчих та прокурорів Національного антикорупційного бюро України може бути здійснено лише Генеральним прокурором України або особою, яка виконує його обов'язки. 
		
Стаття 267. Призначення та заміна прокурора
1. Прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
2. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
3. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених в частині четвертій цього Закону.
4. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.
		
Стаття 268. Орган досудового розслідування
1. Органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є:
1) слідчі підрозділи:
а) органів Національної поліції;
б) органів безпеки;
в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства;
г) органів державного бюро розслідувань;
2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
2. Досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
3. Слідчий органу досудового розслідування є особою, яка в т.ч. має відповідну фахову спеціалізацію в галузі права інтелектуальної власності та конкуренції; 
4. При досудовому розслідуванні кримінальних проступків у встановлених законом випадках повноваження слідчого органу досудового розслідування можуть здійснюватися співробітниками інших підрозділів органів Національної поліції, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, які в т.ч. мають відповідну фахову спеціалізацію в галузі права інтелектуальної власності та конкуренції; 
5. Орган досудового розслідування зобов'язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
		
Стаття 269. Керівник органу досудового розслідування
1. Керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
2. Керівник органу досудового розслідування в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду уповноважений:
1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих;
2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Законом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування;
3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;
4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим;
5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом;
6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого;
7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
3. Керівник органу досудового розслідування в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду зобов'язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які даються у письмовій формі. Невиконання керівником органу досудового розслідування законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Законом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Стаття 270. Слідчий органу досудового розслідування
1. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
2. Слідчий в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду уповноважений:
1) починати досудове розслідування;
2) проводити слідчі (розшукові) дії;
3) в разі потреби доручати проведення слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
4) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій;
5) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт та подавати його прокурору на затвердження;
8) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
3. У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.
4. Слідчий зобов'язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
5. Слідчий, здійснюючи свої повноваження, - є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого в межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
		
Стаття 271. Оперативні підрозділи
1. В межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду, оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної пенітенціарної служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
2. Під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.
3. Доручення слідчого, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій є обов'язковими для виконання оперативним підрозділом.
		
Стаття 272. Підозрюваний, обвинувачений
1. В межах розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду, підозрюваним є:
1) або особа, якій, повідомлено про підозру, 
2) або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, 
3) або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Законом для вручення повідомлень.
2. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду за результатами розслідування заяви, що надійшла разом з ухвалою суду.
3. Підозрюваний, обвинувачений має право:
1) знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують;
2) бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, а також отримати їх роз'яснення;
3) на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Законом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв'язку з відсутністю коштів на її оплату;
4) не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання;
5) давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати;
6) вимагати перевірки обґрунтованості затримання;
7) у разі затримання або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - на негайне письмове (в т.ч. через Інтернет) та/або усне (в т.ч. через телефон) повідомлення членів сім'ї, близьких родичів чи інших осіб про затримання і місце свого перебування згідно з положеннями;
8) збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази;
9) брати участь у проведенні процесуальних дій;
10) під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу;
11) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд мають право заборонити застосовування технічних засобів при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення відомостей, які містять таємницю, що охороняється законом, чи стосуються інтимного життя особи, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);
12) заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім'ї, близьких родичів, майна, житла тощо;
13) заявляти відводи;
14) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу;
15) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;
16) оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом;
17) вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися;
18) користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача (сурдоперекладача)  за рахунок держави.
4. Обвинувачений також має право:
1) брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;
2) збирати і подавати суду докази;
3) висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження;
4) виступати в судових дебатах;
5) ознайомлюватися з журналом судового засідання та технічним записом судового процесу, які йому зобов'язані надати уповноважені працівники суду, і подавати щодо них свої зауваження;
6) оскаржувати в установленому цим Кодексом порядку судові рішення та ініціювати їх перегляд, знати про подані на них апеляційні та касаційні скарги, заяви про їх перегляд, подавати на них заперечення.
5. Підозрюваний, обвинувачений мають також інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
6. Підозрюваний, обвинувачений, який є іноземцем і тримається під вартою, має право на зустріч з представником дипломатичної чи консульської установи своєї держави, яку йому зобов'язана забезпечити адміністрація місця ув'язнення.
7. Підозрюваний, обвинувачений зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;
2) виконувати обов'язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.
8. Підозрюваному, обвинуваченому вручається пам'ятка про його процесуальні права та обов'язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.
		
Стаття 273. Виправданий, засуджений
1. Виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
2. Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
3. Виправданий, засуджений має права обвинуваченого в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.
		
Стаття 274. Законний представник підозрюваного, обвинуваченого
1. Якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник.
2. Як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім'ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.
3. Про залучення законного представника слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя, суд - постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику.
4. У разі якщо дії чи інтереси законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, за рішенням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду такий законний представник замінюється іншим з числа осіб, зазначених у частині другій цієї статті.
5. Законний представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена представнику.
		
Стаття 275. Захисник
1. Захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
2. Захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.
3. Адвокат також має відповідати вимогам, зазначеним у статтях 4 – 10 статті 60 цього Закону.
		
Стаття 276. Загальні правила участі захисника у кримінальному провадженні
1. Захисник не має права взяти на себе захист іншої особи або надавати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає або раніше надавав правову допомогу.
2. Неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов'язковою.
3. Якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, проведення процесуальної дії відкладається або для її проведення залучається захисник.
4. Одночасно брати участь у судовому розгляді можуть не більше п'яти захисників одного обвинуваченого.
5. Захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.
6. Захисник має право брати участь у проведенні допиту та інших процесуальних діях, що проводяться за участю підозрюваного, обвинуваченого, до першого допиту підозрюваного мати з ним конфіденційне побачення без дозволу слідчого, прокурора, суду, а після першого допиту - такі ж побачення без обмеження кількості та тривалості. Такі зустрічі можуть відбуватися під візуальним контролем уповноваженої службової особи, але в умовах, що виключають можливість прослуховування чи підслуховування.
7. Документи, пов'язані з виконанням захисником його обов'язків, без його згоди не підлягають огляду, вилученню чи розголошенню слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом.
8. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх службові особи зобов'язані виконувати законні вимоги захисника
		
Стаття 277. Обов'язки захисника
1. Захисник зобов'язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Законом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з'ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом'якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.
2. Захисник зобов'язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов'язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
3. Захисник без згоди підозрюваного, обвинуваченого не має права розголошувати відомості, які стали йому відомі у зв'язку з участю в кримінальному провадженні і становлять адвокатську або іншу охоронювану законом таємницю.
4. Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов'язків лише у випадках:
1) якщо є обставини, які згідно з цим Законом виключають його участь у кримінальному провадженні;
2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов'язкової участі захисника;
3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог цього Закону тощо;
4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.
		
Стаття 278. Залучення захисника
1. Захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов'язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв'язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв'язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов'язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.
2. Залучення захисника відбувається  на підставі письмового прохання підозрюваного, обвинуваченого, їх законних представників, а також інших осіб за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого, яке задовольняється шляхом автоматизованого розподілу захисника по справі.
3. Автоматизований розподіл захисника по справі забезпечує суд першої інстанції, визначений цим Законом.
4. Адміністративний апарат окружного суду зобов’язаний розмістити дані про захисника (ПІБ, адресу електронної скриньки, контактний номер телефону; номери судових справ, в яких захисник як адвокат представляв чи представляє інтереси), що  внесені до автоматизованої системи суду у доступному для вільного доступу приміщенні суду та на сайті суду. 
5. Внесення до автоматизованої системи окружного суду відомостей про захисника  відбувається на підставі:
1) або подання Всеукраїнської громадської організації адвокатів, представники якої територіально розташовані в кожному окрузі  суду першої інстанції;
2) або подання органу виконавчої влади, яким Міністерство економічного розвитку і торгівлі України або Антимонопольний комітет України; 
3) або подання Національної асоціації адвокатів України (її територіальних представництв);
4) або подання Торгово-промислової Палати України;
5) або подання Українського національного комітету Міжнародної торгової Палати.
6. Відомості про захисників, внесених до автоматизованої системи окружного суду можуть не частіше ніж один раз на рік поновлюватись у зв’язку з потребою суду або слідства.
7. Чисельна кількість захисників, внесених до автоматизованої системи окружного суду не обмежується. 
8. Відповідно до процедур, зазначених в пунктах 4 та 5 цієї статті до автоматизованої системи окружного суду вносяться дані про захисників.
9. З автоматизованої системи суду можуть бути виключені дані про захисників, якщо набуло законної сили рішення суду про позбавлення особи права бути захисником або через смерть особи (захисника) або якщо захисник добровільно написав заяву про виключення з автоматизованої системи окружного суду його персональних даних.
10. З автоматичного розподілу справ тимчасово вилучаються дані про захисників, які задіяні в поточному розгляді 5-ти справ, що слухаються одночасно та не є завершеними у суді першої інстанції на дату автоматичного розподілу. 
11. Після завершення розгляду 3-х із 5-ти справ, - дані про захисника знову включаються для автоматичного розподілу справ.
12. Органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування забороняється встановлювати плату за надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених пунктами 4 та 5 цієї статті, та за видачу особам бланків заяв, звернень, запитів, довідок, інших документів, подання яких передбачено законодавством. 
		
Стаття 279. Залучення захисника слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням
1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов'язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:
1) підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника або відмовляється від послуг залученого захисника;
2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об'єктивних причин не може його залучити самостійно.
2. Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.
3. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя та суд постановляє ухвалу, якою:
1) за результатами автоматизованого розподілу справ призначає захисника;
 2) у випадку відсутністю коштів у підозрюваного, обвинуваченого чи з інших об'єктивних причин (зазначених у постанові слідчого або прокурора), - доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги:
а) або укласти договір з адвокатом, якого судом призначено для здійснення захисту;
б) або надати доручення  про призначення адвоката.
4. Постанова (ухвала) про доручення призначити адвоката негайно направляється відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, і є обов'язковою для негайного виконання. Невиконання, неналежне або несвоєчасне виконання постанови (ухвали) про доручення призначити адвоката тягнуть відповідальність, встановлену законом.
		
Стаття 280. Підтвердження повноважень захисника
1. Повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:
1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;
2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
2. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред'явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.
		
Стаття 281. Договір із захисником
1. Договір із захисником має право укласти особа, що є підозрюваною, обвинувачуваною, а також інші особи, які діють в її інтересах, за її клопотанням або за її наступною згодою.
2. Адвокат, внесений до автоматизованої системи суду, не пізніше тижня з дати автоматизованого розподілу справи зобов'язаний укласти договір про представництво у статусі  захисника. Оригінал такого договору надається для огляду суду та у вигляді копії залучається до матеріалів справи.
3. Договір адвоката про представництво у статусі захисника повинен виключати можливість для адвоката бути одночасно представником будь-якої  потерпілої  особи.
4. Договір адвоката про представництво у статусі захисника з будь-якою особою не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі усних домовленостей.
5. Договір адвоката про представництво у статусі захисника з будь-якою особою не може бути припиненим (розірваним, зміненим тощо) на підставі припинення фінансування його адвокатської діяльності з боку держави відповідно до положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу», якщо припинення фінансування не пов’язане з:
1) хворобою адвоката; 
2) неналежним виконання адвокатом своїх зобов'язань за умовами договору; 
3) недотриманням адвокатом порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги; 
4) виключенням адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
6. Заміна одного адвоката іншим для подальшого надання безоплатної правової допомоги проводиться відповідно до положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
7. Договір адвоката про представництво в суді з будь-якою особою у формі платної правової допомоги припиняється у разі якщо особа використала всі національні засоби правового захисту в справі.
		
Стаття 282. Обов'язкова участь захисника
1. Участь захисника є обов'язковою з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
		
Стаття 283. Відмова від захисника або його заміна
1. Підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.
2. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.
3. Відмова від адвоката без одночасної заміни новим адвокатом за процедурою, зазначеною у пункті другому статті 279 цього Закону не приймається. 
		
Стаття 284. Потерпілий
1. Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано істотної шкоди (збитків) за неправомірне використання належних їй  майнових прав інтелектуальної власності у зв’язку з :
1) порушенням авторського права, суміжних прав;
2) порушенням прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію;
3) злочином у сфері господарської діяльності, що має прояв у формі:
- або контрабанди культурних цінностей;
- або незаконного обігу дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва; 
- або незаконного використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару; 
- або незаконного збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю; розголошенням комерційної таємниці;
4) порушенням законодавства про захист рослин; 
5) розголошенням державної таємниці;
6) втратою документів, що містять державну таємницю;
7) порушенням порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю в частині прав інтелектуальної власності;
8) підкупом працівника підприємства, установи чи організації з метою недобросовісної конкуренції;
9) незаконним придбанням, збутом або використанням спеціальних технічних засобів отримання інформації з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину;
10) умисним пошкодження ліній зв'язку з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину;
12) злочином у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), систем та комп’ютерних мереж і мереж електрозв’язку, в т.ч. з метою підготовки до кіберзлочину або організації кіберзлочину.

2. Істотна шкода - матеріальна шкода,  розмір якої у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. 
3. Права і обов'язки потерпілого виникають у особи на підставі ухвали суду про початок досудового розслідування, прийнятої згідно заяви особи про вчинення щодо цієї особи кримінального правопорушення.
4. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням, зазначеним у першому пункті цієї статті також  завдана шкода і у зв'язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву до суду про залучення її до провадження як потерпілого.
5. Потерпілим не може бути особа, якій завдана моральна шкода як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
6. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої – п’ятої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім'ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім'ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням (при наявності заповіту, спадщини тощо), - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
7. Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви до суду, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву до суду про залучення її до провадження як потерпілого.
8. Якщо особа не подала до суду заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
9. За відсутності доданих до заяви доказів (в т.ч. досліджень технічних експертів та/або експертів) слідчий або прокурор  у дво- місячний термін з дати ухвали суду про початок досудового розслідування  за наявності  висновків технічних експертів та/або експертів може винести вмотивовану постанову про не можливість визнання статусу потерпілого та подати її слідчому судді.
10. За відсутності підстав, зазначених у сьомому пункті цієї статті, слідчий вручає особисто або надсилає поштою заказним листом потерпілому пам'ятку про процесуальні права та обов'язки у зв’язку з заявою про вчинення кримінального правопорушення на підставі ухвали суду про початок досудового розслідування.
11. Заява потерпілого  також може розглядатись у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення. Кримінальне провадження при цьому може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі ухвали суду першої інстанції за результатами розгляду щодо кримінальних правопорушень, передбачених:
1) частиною першою статті 176 (порушення авторського права і суміжних прав без обтяжуючих обставин), частиною першою статті 177 (порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію), статтею 2031 (незаконний обіг дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва), частиною першою статті 206 (протидія законній господарській діяльності без обтяжуючих обставин),  статтею 229 (незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару),  статтею 231 (незаконне збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну або банківську таємницю),  статтею 232 (розголошення комерційної або банківської таємниці), - щодо дій, якими заподіяно шкоду правам, свободам та інтересам окремих громадян або інтересам юридичних осіб;
2) частиною першою статті 361 (несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку, без обтяжуючих обставин), частиною першою статті 362 (несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, без обтяжуючих обставин), статтею 364 1 (зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми), статтею 365 1 (перевищення повноважень службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми), статтею 365 2 (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги) Кримінального кодексу України;
3) частиною другою статті 361 (несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп'ютерів), автоматизованих систем, комп'ютерних мереж чи мереж електрозв'язку, за обтяжуючих обставин), частиною другою статті 362 (несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), автоматизованих системах, комп'ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї) Кримінального кодексу України - якщо вони вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого, - якщо вони вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім'ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.
12. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого та ухвали суду першої інстанції. Письмова відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Законом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
13. Відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може відбуватися на підставі угоди про примирення або без неї.
		
Стаття 285. Права потерпілого
1. Протягом кримінального провадження потерпілий має право:
1) бути повідомленим про свої права та обов'язки, передбачені цим Законом;
2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування;
3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду;
4) заявляти відводи та клопотання;
5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім'ї, майна та житла;
6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати;
7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Законом;
8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг;
9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження;
10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом;
11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;
12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);
13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом;
14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.
2. Під час досудового розслідування потерпілий має право:
1) на негайне прийняття і реєстрацію в суді першої інстанції заяви про кримінальне правопорушення та визнання його потерпілим;
2) отримувати від суду першої інстанції, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію;
3) подавати докази на підтвердження своєї заяви;
4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі;
5) мати доступ для ознайомлення та отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.
3. Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право:
1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду;
2) брати участь у судовому провадженні;
3) брати участь у безпосередній перевірці доказів;
4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення;
5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;
6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді;
7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Законом.
4. На всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених цим Законом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.
5.  Приклади заяв про кримінальне правопорушення та необхідністю прийняття ухвали суду про початок досудового розслідування з урахуванням особливостей можливих  вимог та доказів, як зразки розміщуються на сайті суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій  та на сайтах  всіх органів досудового розслідування на українській та англійській мовах.		
Стаття 286. Обов'язки потерпілого
1. Потерпілий зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття;
2) не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення;
3) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які стали йому відомі у зв'язку з участю у кримінальному провадженні і які становлять охоронювану законом таємницю.
		
Стаття 287. Забезпечення кримінальних процедур захисту потерпілого

1. Забезпечення права на захист та представництва в суді,  заявою потерпілої особи обов’язково здійснюються адвокатом або представником юридичної особи.
2. На підставі заяви потерпілої особи суд приймає ухвалу про забезпечення надання професійної правничої допомоги адвоката для потерпілої особи безоплатно через суб'єктів надання безоплатної правової допомоги в Україні, керуючись результатами розподілу автоматизованої системи суду.  
3. Адміністративний апарат окружного суду першої інстанцій  зобов’язаний  розмістити зразки заяв про надання безоплатної правової допомоги  адвоката у доступному для вільного доступу приміщення суду та на сайті суду на українській та англійській мовах. 
4. Автоматизований розподіл адвоката для безоплатної правової допомоги за заявою, зазначеною у пункту 3 цієї статті, потерпілому по справі забезпечує суд першої інстанції з урахуванням положень статті 278 цього Закону.

Стаття 288. Договір адвоката про представництво в суді

1. Адвокат, внесений до автоматизованої системи суду, не пізніше тижня з дати автоматизованого розподілу справи зобов'язаний укласти договір про представництво в суді як захисник потерпілого, дотримуючись положень статті 281 цього Закону.

2. Оригінал такого договору надається для огляду суду та у вигляді копії залучається до матеріалів справи.

Стаття 289. Представник потерпілого
1. Потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.
2. Представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.
3. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:
1) документами, передбаченими статтею 281 цього Закону, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;
2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;
3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.
4. Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику		
Стаття 290. Законний представник потерпілого
1. Якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.
2. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 Кримінально-процесуального Кодексу України.
.		
Стаття 291. Заявник
1. Заявником є фізична або юридична особа, яка з посиланням на ухвалу суду про початок досудового розслідування звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
2. Заявник має право:
1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію;
2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи;
3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.
		
Стаття 292. Цивільний позивач
1. Цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Законом, пред'явила цивільний позов.
2. Права та обов'язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.
3. Цивільний позивач має права та обов'язки, передбачені цим Законом для потерпілого, в частині, що стосуються позовної заяви, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.
		
Стаття 293. Цивільний відповідач
1. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред'явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Законом.
2. Права та обов'язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.
3. Цивільний відповідач має права та обов'язки, передбачені цим Законом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.
		
Стаття 294. Представник цивільного позивача, цивільного відповідача
1. Представником цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні може бути:
1) особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником;
2) керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю - у випадку, якщо цивільним позивачем, цивільним відповідачем є юридична особа.
2. Повноваження представника цивільного позивача, цивільного відповідача на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:
1) документами, передбаченими статтею 281 цього Кодексу, якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;
2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;
3) довіреністю - якщо представником цивільного позивача, цивільного відповідача є працівник юридичної особи, яка є цивільним позивачем, цивільним відповідачем.
3. Представник користується процесуальними правами цивільного позивача, цивільного відповідача, інтереси якого він представляє.
		
Стаття 295. Законний представник цивільного позивача
1. Якщо цивільним позивачем є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, її процесуальними правами користується законний представник.
2. Питання участі законного представника цивільного позивача у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 Кримінально-процесуального Кодексу України.

Стаття 296. Представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження
1. Представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, може бути:
1) особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником;
2) керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами;
3) працівник юридичної особи.
2. Повноваження представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на участь у провадженні підтверджуються:
1) документами, передбаченими статтею 281 цього Закону, якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;
2) копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;
3) довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи.
3. Протягом кримінального провадження представник юридичної особи має право:
1) знати, у зв'язку із вчиненням якого кримінального правопорушення здійснюється провадження щодо юридичної особи, та давати пояснення з цього приводу;
2) користуватися правовою допомогою;
3) збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді, суду докази;
4) брати участь у проведенні процесуальних дій;
5) під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі;
6) застосовувати з додержанням вимог цього Закону технічні засоби під час проведення процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд мають право заборонити застосовування технічних засобів під час проведення окремої процесуальної дії чи на певній стадії провадження з метою нерозголошення відомостей, які містять таємницю, що охороняється законом, чи стосуються інтимного життя особи, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);
7) заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім'ї, близьких родичів, майна, житла тощо;
8) заявляти відводи;
9) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;
10) оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Законом;
11) користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача (сурдоперекладача).
4. Під час досудового розслідування представник юридичної особи має право:
1)  брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі;
2) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування та вимагати їх відкриття в порядку, передбаченому цим Законом.
5. Під час судового провадження представник юридичної особи має право:
1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду;
2) брати участь у судовому провадженні;
3) виступати в судових дебатах;
4) ознайомлюватися з журналом судового засідання та технічним записом судового процесу, які йому зобов'язані надати уповноважені працівники суду, і подавати щодо них свої зауваження;
5) оскаржувати в установленому цим Законом порядку судові рішення та ініціювати їх перегляд, знати про подані на них апеляційні та касаційні скарги, заяви про їх перегляд, подавати на них заперечення.
6. Представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, має також інші процесуальні права, передбачені цим Законом.
7. Представник юридичної особи зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття;
2) не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення;
3) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які стали йому відомі у зв'язку з участю у кримінальному провадженні і які становлять охоронювану законом таємницю.
		
Стаття 297. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт
1. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
2. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
3. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов'язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Законом.
4. Представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути:
1) особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником;
2) керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю - у випадку, якщо власником майна, щодо якого здійснюється арешт, є юридична особа.
5. Повноваження представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:
1) документами, передбаченими для повноважень захисника, - якщо представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;
2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;
3) довіреністю - якщо представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є працівник юридичної особи, яка є власником майна, щодо якого здійснюється процедура спеціальної конфіскації.
6. Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, користується процесуальними правами третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інтереси якої він представляє.
7. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та його представник зобов'язані:
1) прибувати за викликом до прокурора, суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття;
2) не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення;
3) не розголошувати без дозволу прокурора, суду відомості, які стали їм відомі у зв'язку з участю у кримінальному провадженні і які становлять охоронювану законом таємницю.
		
Стаття 298. Свідок
1. Свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
2. Не можуть бути допитані як свідки:
1) захисник, представник потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, законний представник потерпілого, цивільного позивача у кримінальному провадженні - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку з виконанням функцій представника чи захисника;
2) адвокати - про відомості, які становлять адвокатську таємницю;
3) нотаріуси - про відомості, які становлять нотаріальну таємницю;
4) медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя особи - про відомості, які становлять лікарську таємницю;
5) священнослужителі - про відомості, одержані ними на сповіді віруючих;
6) журналісти - про відомості, які містять конфіденційну інформацію професійного характеру, надану за умови нерозголошення авторства або джерела інформації;
7) професійні судді, присяжні - про обставини обговорення в нарадчій кімнаті питань, що виникли під час ухвалення судового рішення, за винятком випадків кримінального провадження щодо прийняття суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, ухвали;
8) особи, які брали участь в укладенні та виконанні угоди про примирення в кримінальному провадженні, - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку з участю в укладенні та виконанні угоди про примирення;
9) особи, до яких застосовані заходи безпеки, - щодо дійсних даних про їх особи;
10) особи, які мають відомості про дійсні дані про осіб, до яких застосовані заходи безпеки, - щодо цих даних.
11) технічні експерти, експерти, судові експерти - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку з виконанням функцій представника чи захисника;
3. Особи, передбачені пунктами 1 - 5 частини другої цієї статті, з приводу зазначених довірених відомостей можуть бути звільнені від обов'язку зберігати професійну таємницю особою, що довірила їм ці відомості, у визначеному нею обсязі. Таке звільнення здійснюється у письмовій формі за підписом особи, що довірила зазначені відомості.
4. Не можуть без їх згоди бути допитані як свідки особи, які мають право дипломатичної недоторканності, а також працівники дипломатичних представництв - без згоди представника дипломатичної установи.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд перед допитом осіб, зазначених в абзаці першому цієї частини, зобов'язані роз'яснити їм право відмовитися давати показання.
		
Стаття 299. Права та обов'язки свідка
1. Свідок має право:
1) знати, у зв'язку з чим і в якому кримінальному провадженні він допитується;
2) користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого відповідають вимогам до документів захисника, зазначених цим Законом;
3) відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім'ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім'ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 298 цього Закону не підлягають розголошенню;
4) давати показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, і користуватися допомогою перекладача (сурдоперекладача);
5) користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам'яті;
6) на відшкодування витрат, пов'язаних з викликом для давання показань;
7) ознайомлюватися з протоколом допиту та заявляти клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень, а також власноручно робити такі доповнення і зауваження;
8) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом;
9) заявляти відвід перекладачу (сурдоперекладачу).
2. Свідок зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;
2) давати правдиві показання під час досудового розслідування та судового розгляду;
3) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі свідку у зв'язку з виконанням його обов'язків.
3. Особа, яку залучають до проведення процесуальних дій під час досудового розслідування як понятого або яка стала очевидцем таких дій, зобов'язана на вимогу слідчого, прокурора не розголошувати відомості щодо проведеної процесуальної дії.
		
Стаття 300. Відповідальність свідка
1. За завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Законом, свідок несе кримінальну відповідальність.
2. За злісне ухилення від явки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду свідок несе відповідальність, встановлену законом.
		
Стаття 301. Перекладач
1. У разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
2. Перекладач має право:
1) ставити запитання з метою уточнень для правильного перекладу;
2) знайомитися з протоколами процесуальних дій, в яких він брав участь, і подавати до них зауваження;
3) одержати винагороду за виконаний переклад та відшкодування витрат, пов'язаних із його залученням до кримінального провадження;
4) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом.
3. Перекладач зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;
2) заявити самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Кодексом;
3) здійснювати повний і правильний переклад, посвідчувати правильність перекладу своїм підписом;
4) не розголошувати без дозволу слідчого, прокурора, суду відомості, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі перекладачу у зв'язку з виконанням його обов'язків.
4. Перед початком процесуальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача, з'ясовують його стосунки з підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз'яснюють його права і обов'язки.
5. За завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків перекладач несе відповідальність, встановлену законом.
		
302. Технічний експерт, експерт та судовий експерт
1. Технічним експертом, експертом, судовим експертом у кримінальному провадженні є особа, яка відповідає вимогам положень статей 51, 52, 53 цього Закону.
2. Не можуть бути технічними експертами, експертами, судовими експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого.
3. Технічний експерт, експерт, судовий експерт має право:
1) знайомитися з матеріалами кримінального провадження, що стосуються предмета дослідження;
2) заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов'язаних із проведенням дослідження або судової експертизи;
3) бути присутнім під час вчинення процесуальних дій, що стосуються предметів та об'єктів дослідження;
4) викладати у висновку дослідження або судової експертизи виявлені в ході її проведення відомості, які мають значення для кримінального провадження і з приводу яких йому не були поставлені запитання;
5) ставити запитання, що стосуються предмета та об'єктів дослідження, особам, які беруть участь у кримінальному провадженні;
6) одержати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням дослідження або судової експертизи і викликом для надання пояснень чи показань;
7) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом;
8) користуватися іншими правами, передбаченими законодавством.
4. Технічний експерт, експерт, судовий експерт зобов'язаний:
1) особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності - роз'яснити його;
2) забезпечити збереження об'єкта експертизи. Якщо дослідження пов'язане з повним або частковим знищенням об'єкта експертизи або зміною його властивостей, технічний експерт, експерт, судовий експерт повинен одержати на це дозвіл від особи, яка залучила технічного експерта, експерта, судового експерта;
3) не розголошувати без дозволу сторони кримінального провадження, яка його залучила, чи суду відомості, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням обов'язків, або не повідомляти будь-кому, крім особи, яка його залучила, чи суду про хід проведення дослідження або судової експертизи та її результати;
5) заявити самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Зконом.
5. Технічний експерт, експерт, судовий експерт невідкладно повинен повідомити особу, яка його залучила, чи суд, що доручив проведення дослідження або експертизи, про неможливість проведення експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших технічних експертів, експертів, судових експертів.
6. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення технічний експерт, експерт, судовий експерт невідкладно заявляє клопотання особі, яка призначила дослідження або судову експертизу, чи суду, що доручив її проведення, щодо його уточнення або повідомляє про неможливість проведення дослідження та/або судової експертизи за поставленим запитанням або без залучення інших осіб.
		
Стаття 303. Відповідальність експерта
1. За завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов'язків у суді, невиконання інших обов'язків технічний експерт, експерт, судовий експерт несе відповідальність, встановлену законом.
		
Стаття 304. Спеціаліст
1. Спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.
2. Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення дослідження, судової експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду.
3. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду заявляти клопотання про залучення спеціаліста або використання його пояснень і допомоги.
4. Спеціаліст має право:
1) ставити запитання учасникам процесуальної дії з дозволу сторони кримінального провадження, яка його залучила, чи суду;
2) користуватися технічними засобами, приладами та спеціальним обладнанням;
3) звертати увагу сторони кримінального провадження, яка його залучила, або суду на характерні обставини чи особливості речей і документів;
4) знайомитися з протоколами процесуальних дій, в яких він брав участь, і подавати до них зауваження;
5) одержувати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов'язаних із його залученням до кримінального провадження;
6) заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом.
5. Спеціаліст зобов'язаний:
1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, суду і мати при собі необхідні технічне обладнання, пристрої та прилади;
2) виконувати вказівки сторони кримінального провадження, яка його залучила, чи суду та давати пояснення з поставлених запитань;
3) не розголошувати відомості, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і які стали відомі спеціалісту у зв'язку з виконанням його обов'язків;
4) заявити самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом.
		
Стаття 305. Відповідальність спеціаліста
1. У разі неприбуття до суду без поважних причин або неповідомлення про причини неприбуття на спеціаліста судом покладаються всі витрати, пов'язані з оголошенням перерви в судовому засіданні.
		
Стаття 306. Секретар судового засідання
1. Секретар судового засідання:
1) здійснює судові виклики і повідомлення;
2) перевіряє наявність та з'ясовує причини відсутності осіб, яких було викликано до суду, і доповідає про це головуючому;
3) забезпечує контроль за повним фіксуванням судового засідання технічними засобами;
4) веде журнал судового засідання;
5) оформляє матеріали кримінального провадження в суді;
6) виконує інші доручення головуючого в судовому засіданні.
		
Стаття 307. Судовий розпорядник
1. До участі в кримінальному провадженні головуючим у судовому засіданні може залучатися судовий розпорядник.
2. Судовий розпорядник:
1) забезпечує належний стан зали судового засідання і запрошує до неї учасників кримінального провадження;
2) оголошує про вхід суду до зали судового засідання і вихід суду із неї;
3) стежить за дотриманням порядку особами, присутніми у залі судового засідання;
4) приймає від учасників кримінального провадження та передає документи і матеріали суду під час судового засідання;
5) виконує розпорядження головуючого про приведення до присяги свідка, технічного експерта, експерта, судового експерта;
6) виконує інші розпорядження головуючого, пов'язані із забезпеченням умов, необхідних для здійснення судового провадження.
3. Вимоги судового розпорядника, пов'язані із виконанням обов'язків, передбачених цією статтею, є обов'язковими для всіх осіб, присутніх у залі судового засідання.
4. У разі відсутності в судовому засіданні розпорядника його функції виконує секретар судового засідання.
		
Стаття 308. Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні
1. Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім'ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім'ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення порядку визначення слідчого судді, судді, присяжного для розгляду справи в автоматизованій системі документообігу суду.
2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
		
Стаття 309. Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні
1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій або за нововиявленими обставинами.
2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій або за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій або при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду касаційної інстанції.
		
Стаття 310. Підстави для відводу прокурора, слідчого
1. Прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім'ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім'ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
2. Попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, як прокурора не є підставою для його відводу.
		
Стаття 311. Підстави для відводу захисника, представника
1. Захисником, представником не має права бути особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач (сурдоперекладач).
2. Особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник також у випадках:
1) якщо вона у цьому провадженні надає або раніше надавала правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги;
2) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) в порядку, передбаченому законом;
3) якщо вона є близьким родичем або членом сім'ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого із складу суду.
		
Стаття 312. Підстави для відводу спеціаліста, перекладача, технічного експерта, експерта, судового експерта, секретаря судового засідання
1. Спеціаліст, перекладач, технічний експерт, експерт, судовий експерт,  секретар судового засідання не мають права брати участі в кримінальному провадженні. Їх попередня участь у цьому кримінальному провадженні як спеціаліста, перекладача, технічного експерта, експерта, судового експерта і секретаря судового засідання не може бути підставою для відводу.
2. Спеціаліст, експерт, судовий експерт,  крім того, не має права брати участі в кримінальному провадженні, якщо він проводив ревізію, перевірку тощо, матеріали яких використовуються у цьому провадженні.		
Стаття 313. Заява про відвід
1. За наявності підстав, передбачених статтями 308 - 312 цього Закону, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, технічний експерт, експерт, судовий експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов'язані заявити самовідвід.
2. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
3. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.
4. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються письмово через канцелярію суду до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.
5. Відвід повинен бути вмотивованим.
		
Стаття 314. Порядок вирішення питання про відвід
1. У разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений для конкретного судового провадження у порядку автоматизованого розподілу.
2. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
3. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.
4. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.
5. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
		
Стаття 315. Наслідки відводу слідчого судді, судді
1. У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) слідчого судді кримінальне провадження передається на розгляд іншому слідчому судді.
2. У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.
3. У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів із складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або іншим складом суддів.
4. Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку автоматизованого розподілу для конкретного судового провадження.
5. Якщо після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду, то вирішується питання про передання кримінального провадження до іншого суду першої інстанції, що передбачений цим Законом згідно подання голови окружного суду.
		
Стаття 316. Наслідки відводу слідчого, прокурора, захисника, представника, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, перекладача
1. У разі задоволення відводу слідчого, прокурора у кримінальному провадженні повинні бути невідкладно призначені відповідно інший слідчий - керівником органу досудового розслідування або інший прокурор - керівником органу прокуратури.
2. У разі задоволення відводу технічного експерта, експерта, судового експерта, спеціаліста або перекладача до кримінального провадження повинні бути залучені інші учасники у строк, визначений слідчим суддею, судом за процедурами, передбаченими цим Законом, на підставі яких було відведено технічного експерта, експерта, судового експерта, спеціаліста або перекладача.
3. У разі задоволення відводу захисника, представника слідчий суддя, суд роз'яснює підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу його право запросити іншого захисника, представника та надає йому для цього під час досудового розслідування не менше двадцяти чотирьох годин, а під час судового провадження - не менше сімдесяти двох годин. Якщо підозрюваний, обвинувачений у кримінальному провадженні, коли залучення захисника є обов'язковим, протягом цього часу не запросить іншого захисника, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд самостійно залучає захисника в порядку, передбаченому статтями 278 - 281 цього Закону.		
Глава 3. Процесуальні строки		
Стаття 317. Поняття процесуальних строків
1. Процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов'язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
2. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
		
Стаття 318. Встановлення процесуальних строків прокурором, слідчим суддею, судом
1. Для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки досудового розслідування у межах граничного строку, який не має перевищувати шести місяців з дати прийняття  ухвали суду про початок досудового розслідування заяви особи про вчинення щодо цієї особи кримінального правопорушення, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
2. Граничний строк для судового провадження після досудового розслідування визначається судом в ухвалі, яка передує дебатам.
3. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Законом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
4. У разі участі в справі іноземної фізичної або юридичної особи судові доручення, повістки та інші судові документи вручаються не пізніше ніж за 15 діб до початку процесуальної дії.
		
Стаття 319. Обчислення процесуальних строків
1. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.
2. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години.
3. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.
4. При обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
5. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
6. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах.
7. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
		
Стаття 320. Додержання процесуальних строків
1. Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Законом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у медичному чи психіатричному стаціонарі, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
		
Стаття 321. Поновлення процесуального строку
1. Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
2. Ухвала слідчого судді, суду про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Законом.
3. Подання клопотання заінтересованою особою про поновлення пропущеного строку не припиняє виконання рішення, оскарженого з пропущенням строку.
		
Глава 4. Процесуальні витрати		
Стаття 322. Види процесуальних витрат
1. Процесуальні витрати складаються із:
1) витрат на правову допомогу;
2) витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;
3) витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів, технічний експертів, експертів та судових експертів;
4) витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
		
Стаття 323. Зменшення розміру процесуальних витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення процесуальних витрат
1. Суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
2. Якщо оплату процесуальних витрат відстрочено або розстрочено до ухвалення судового рішення, витрати розподіляються відповідно до судового рішення.
3. У разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
		
Стаття 324. Витрати на правову допомогу
1. Витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
2. Витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
3. Допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Законом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, надається за рахунок коштів Державного бюджету України і є безоплатною для підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
		
Стаття 325. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження
1. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв'язку із відривом від звичайних занять.
2. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
3. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно.
4. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження захисника, несе підозрюваний, обвинувачений.
5. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження представника, несе особа, яку він представляє.
6. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
		
Стаття 326. Витрати, пов'язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів, технічних експертів, експертів та судових експертів
1. Витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та технічних експертів, експертів, судових експертів,  несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача, технічного експерта, експерта чи судового експерта, крім випадків, встановлених цим Законом.
2. Витрати, пов'язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
3. Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
4. Технічним експертам, експертам, судовим експертам спеціалістам, перекладачам оплачуються проїзд, а також добові в разі переїзду до іншого населеного пункту. Технічним експертам, експертам, судовим експертам спеціалістам і перекладачам повинна бути сплачена винагорода за виконану роботу, згідно сум зазначених у договорі.
5. Граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, технічних експертів, експертів та судових експертів встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Стаття 327. Витрати, пов'язані із зберіганням і пересиланням речей і документів
1. Витрати, пов'язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
2. Граничний розмір витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
		
Стаття 328. Розподіл процесуальних витрат
1. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
2. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення технічного експерта, експерта, судового експерта.
3. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, Верховний Суд, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.
		
Стаття 329. Визначення розміру процесуальних витрат
1. Суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
		
Стаття 330. Рішення щодо процесуальних витрат
1. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
2. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
		
Глава 9. Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов
		
Стаття 331. Відшкодування (компенсація) шкоди потерпілому
1. Підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.
2. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
3. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
		
Стаття 332. Цивільний позов у кримінальному провадженні
1. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
2. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред'явлений їхніми законними представниками.
3. Цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.
4. Прокурор, який пред'являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.
5. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку визначеному цим Законом.
6. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Законом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом цим Законом не врегульовані, - цивільний позов залишається без розгляду.
7. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, у зв’язку з тим, що процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом цим Законом не врегульовані має право пред'явити його в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства.
		
Стаття 333. Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні
1. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
2. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.
3. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, коли в судове засідання не прибув за викликом представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - суд залишає позов без розгляду.
		
Стаття 334. Відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю
1. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
		
Глава 6. Відсторонення від посади		
Стаття 335. Загальні положення відсторонення від посади
1. Відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.
2. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено рішенням суду, але не більше ніж на шість місяців.
3. Питання про відсторонення від посади осіб, що призначаються Президентом України, вирішується Президентом України на підставі клопотання прокурора в порядку, встановленому законодавством. Відсторонення судді від посади в порядку, встановленому законодавством. Відсторонення від посади Директора Національного антикорупційного бюро України здійснюється слідчим суддею на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора України в порядку, встановленому законом. 
		
Стаття 336. Клопотання про відсторонення від посади
1. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження із клопотанням про відсторонення особи від посади. Із клопотанням про відсторонення особи від посади до органів державної влади, має право звернутися прокурор, а про відсторонення від посади члена Національного агентства з питань запобігання корупції - Генеральний прокурор України або його заступник.
2. У клопотанні зазначаються:
1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв'язку з яким подається клопотання;
2) правова кваліфікація кримінального правопорушення;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на обставини;
4) посада, яку обіймає особа;
5) виклад обставин, що дають підстави вважати, що перебування на посаді підозрюваного, обвинуваченого сприяло вчиненню кримінального правопорушення;
6) виклад обставин, що дають підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, перебуваючи на посаді, знищить чи підробить речі і документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливатиме на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином;
7) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання.
До клопотання також додаються:
1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання;
2) документи, які підтверджують надання підозрюваному, обвинуваченому копій клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання.
		
Стаття 337. Розгляд клопотання про відсторонення від посади
1. Клопотання про відсторонення особи від посади розглядається слідчим суддею, судом не пізніше трьох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора та підозрюваного чи обвинуваченого, його захисника.
2. Слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання подано без додержання вимог статті 155 цього Кодексу, повертає його прокурору, про що постановляє ухвалу.
3. Під час розгляду клопотання слідчий суддя, суд має право за клопотанням сторін кримінального провадження або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про відсторонення від посади.
		
4. Слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
5. При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов'язаний врахувати такі обставини:
1) правову підставу для відсторонення від посади;
2) достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) наслідки відсторонення від посади для інших осіб.
6. За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:
1) мотиви застосування або відмови у задоволенні клопотання про відсторонення від посади;
2) перелік документів, які посвідчують обіймання особою посади та які підлягають поверненню особі або вилученню на час відсторонення від посади;
3) строк відсторонення від посади, який не може становити більше двох місяців;
4) порядок виконання ухвали.
7. Копія ухвали надсилається особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, підозрюваному чи обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше дня, наступного за днем її постановлення, та підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.
		
8. Прокурор, а щодо члена Національного агентства з питань запобігання корупції Генеральний прокурор України або його заступник, має право звернутися з клопотанням до слідчого судді, суду про продовження строку відсторонення від посади,.
9. Слідчий суддя, суд відмовляє у продовженні строку відсторонення від посади, якщо прокурор не доведе, що:
1) обставини, які стали підставою для відсторонення від посади, продовжують існувати;
2) сторона обвинувачення не мала можливості забезпечити досягнення цілей, заради яких було здійснено відсторонення від посади, іншими способами протягом дії попередньої ухвали.
10. Відсторонення від посади може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, якого було відсторонено від посади, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Розгляд клопотання про скасування відсторонення від посади здійснюється за правилами розгляду клопотання про застосування цього заходу.
		
Глава 7. Загальні положення досудового розслідування		
Стаття 338. Початок досудового розслідування
1. Подання заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення здійснюється через канцелярію окружного суду (суду першої інстанції). При цьому, один примірник заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення залишається в суді; другий – надсилається з супровідною ухвалою суду визначеному в ухвалі суду органу досудового розслідування та прокурору відповідно до територіальних одиниць округу; третій – з відміткою канцелярії суду залишається підписанту заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
2. В заяві (повідомленні) про вчинене кримінальне правопорушення мають бути максимально зазначені ідентифікаційні дані про об’єкт права  інтелектуальної власності з врахуванням послідовності, визначеної в  статті 22 цього Закону.
3. Через процедуру  автоматизованого розподілу справ заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої особи (сторони обвинувачення) призначається слідчий суддя, який  за ідентифікаційними даними про об’єкт права  інтелектуальної власності та даними з Єдиного реєстру досудових розслідувань у термін не пізніше ніж п’ять робочих днів проводить перевірку щодо:
1) вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення, за яким особа, що обвинувачується в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення була виправдана або засуджена на підставі вироку суду, що набрав законної сили або переглядається за нововиявленими обставинами;
2)  вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
3)  вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення але переглядається за нововиявленими обставинами стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
4)  наявності позовної заяви або заяви, яка вже розглядається в суді стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
5)  наявності рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
6)  наявності заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення.
4. Після перевірки за вимогами, зазначеними у пункті три цієї статті, слідчий суддя відкриває «Он-лайн кабінет» по справі та приймає ухвалу, якою:
1) або підтверджує потребу досудового розслідування, визначає в межах граничного строку певні строки досудового розслідування та надсилає її на адресу керівників відповідного територіального органу досудового розслідування  та прокуратури;
2) або залишає заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення без руху до закінчення судового розгляду, зазначеного у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті. 
5. Після отримання ухвали слідчого судді керівники відповідного територіального органу досудового розслідування  та прокуратури невідкладно призначають слідчого та прокурора для проведення досудового розслідування.
6. Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після надходження з суду ухвали слідчого судді, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування та письмово, в т.ч. через електронну систему суду «Он-лайн Кабінет» повідомити слідчого суддю про номер справи та порядок доступу до неї в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. 
7. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
8. Слідчий суддя зобов’язаний  вносити всі дані відповідно до номеру справи в Єдиному реєстрі досудових розслідувань про додатково подані до суду на підтвердження своєї заяви речі і документи сторонами кримінального провадження у період досудового розслідування.
9. Слідчий суддя зобов’язаний  письмово повідомити зявника (фізичну або юридичну особу), захисника, представника юридичної особи, представника третьої особи (щодо майна якої вирішується питання про арешт)  про номер справи та порядок доступу до неї в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
10. Здійснення досудового розслідування (в т.ч. огляд місця події) до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
11. До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
1) дату надходження заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення до суду, номер справи у суді;
2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
3) джерело чи джерела, з якого (яких) виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) прізвище, ім'я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, слідчого-судді, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
7) ідентифікаційні дані про об’єкт права  інтелектуальної власності відповідно до положень цього Закону;
8)  інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
12. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
13. Слідчий невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною одинадцятою цієї статті.
14. Якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов'язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до слідчого органу досудового розслідування.
15. Після отримання ухвали слідчого судді про залишення без руху заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до закінчення судового розгляду, зазначеного у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті,  заявник має право ще раз подати заяву або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на підставі листа від слідчого-судді про можливість повторної подачі заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення
16. Повторна заява або  повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення подається до суду з позначенням дати та номеру першої заяви (повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення) та додаванням копії листа від слідчого-судді не пізніше шести місяців після отримання від слідчого судді листа про набуття  сили рішення суду за результатами судового розгляду, зазначеного у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті. При цьому, пропущений термін шість місяців не може бути поновленим.
17. Слідчий-суддя зобов’язаний у трьохденний термін  від дати прийняття ухвали про залишення без руху заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до закінчення судового розгляду, зазначеного у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті надіслати копію ухвали на адресу відповідного суду у зв’язку з судовим розглядом, зазначеним у третьому, четвертому, шостому  підпунктах пункту три цієї статті.
		
Стаття 339. Досудове розслідування злочинів і кримінальних проступків
1. Досудове розслідування злочинів здійснюється у формі досудового слідства, а кримінальних проступків - у формі дізнання в порядку, передбаченому цим  Законом.
		
Стаття 340. Підслідність
1. Слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом за:
1) порушення авторського права і суміжних прав;
2) порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію;
3) злочинів у сфері господарської діяльності  (контрабанда культурних цінностей; незаконний обіг дисків для лазерних систем зчитування, матриць, обладнання та сировини для їх виробництва; незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару; незаконне збирання з метою використання або використання відомостей, що становлять комерційну таємницю; розголошення комерційної або банківської таємниці)
4) порушення законодавства про захист рослин; 
5) порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю;
6) підкупу працівника підприємства, установи чи організації;
7) незаконного придбання, збуту або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації;
8) умисного пошкодження ліній зв'язку;
9) злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), систем та комп’ютерних мереж і мереж електрозв’язку.
2. Слідчі органів безпеки здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених законом за:
1) розголошення державної таємниці;
2) втрати документів, що містять державну таємницю;
3) злочинів проти правосуддя.
3. Слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів:
1) вчинених Президентом України, повноваження якого припинено, Прем'єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, народним депутатом України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Директором Національного антикорупційного бюро України, Генеральним прокурором України, його першим заступником та заступником, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, суддею, працівником правоохоронного органу, особою, посада якої належить до категорії "А", крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п'ятою цієї статті;
2) вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора України - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п'ятою цієї статті;
3) проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.
4. Детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених пунктами 1, 2 цієї статті стосовно працівників юридичних осіб публічного права, якщо наявна хоча б одна з таких умов:
1) злочин вчинено:
Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем'єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України;
державним службовцем, посада якого належить до категорії "А";
депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад;
суддею Конституційного Суду України, суддею суду загальної юрисдикції, присяжним (під час виконання ними цих функцій), Головою, членами, дисциплінарними інспекторами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Головою, заступником Голови, секретарем секції Вищої ради юстиції, іншим членом Вищої ради юстиції;
прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1 - 4, 5 - 11 частини першої статті 15 Закону України "Про прокуратуру";
особою вищого начальницького складу, державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище;
військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України;
керівником суб'єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;
2) розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п'ятсот і більше разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб'єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків).
5. Прокурор, який здійснює нагляд за досудовими розслідуваннями, які проводяться детективами Національного антикорупційного бюро України, своєю постановою може віднести кримінальне провадження у злочинах, передбачених абзацом першим цієї частини, до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, якщо відповідним злочином було заподіяно або могло бути заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом свободам та інтересам фізичної або юридичної особи, а також державним чи суспільним інтересам. Під тяжкими наслідками слід розуміти заподіяння шкоди життєво важливим інтересам суспільства та держави, зокрема державному суверенітету, територіальній цілісності України, реалізації конституційних прав, свобод і обов'язків трьох і більше осіб.
6. Детективи Національного антикорупційного бюро України з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів, які віднесені цією статтею до його підслідності, за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України та за погодженням із прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури можуть також розслідувати злочини, які віднесені до підслідності слідчих інших органів.
7. У кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених пунктами 1, 2 цієї статі, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, до підслідності якого відноситься злочин, у зв'язку з яким почато досудове розслідування.
8. Якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші злочини, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов'язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих злочинів та надсилає її слідчому судді.
		
Стаття 341. Об'єднання і виділення матеріалів досудового розслідування
1. У разі необхідності в одному провадженні можуть бути об'єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).
2. Не можуть бути об'єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину.
3. У разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.
4. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
5. Рішення про об'єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.
6. Рішення про об'єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.
		
Стаття 342. Місце проведення досудового розслідування
1. Досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
2. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки слідчий суддя не визначить іншу підслідність.
3. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
4. Спори про підслідність вирішує слідчий суддя.
5. Слідчий, прокурор має право провадити слідчі (розшукові) дії на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування.
		
Стаття 343. Строки досудового розслідування
1. Досудове розслідування повинно бути закінчено:
1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
2. Строк досудового розслідування може бути продовжений на підставі ухвали слідчого судді. При цьому загальний граничний строк досудового розслідування не може перевищувати:
1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;
2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
		
Стаття 344. Розгляд клопотань під час досудового розслідування
1. Клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов'язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
2. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об'єктивних причин - надсилається їй.
		
Стаття 345. Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення
1. Слідчий, прокурор зобов'язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.
2. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.
		
Стаття 346. Недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування
1. Відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
2. У необхідних випадках слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв'язку з участю в ньому, про їх обов'язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.
		
Стаття 347. Порядок залучення  технічного експерта, експерта, судового експерта
1. Сторона обвинувачення залучає технічного експерта, експерта, судового експерта, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого у порядку, визначеному статтями 51, 52, 53 цього Закону.
2. Сторона захисту має право самостійно залучати технічного експерта, експерта, судового експерта на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов'язкової у порядку, визначеному статтями 51, 52, 53 цього Закону.
3. Технічний експерт, експерт, судовий експерт може бути залучений слідчим суддею  за клопотанням сторони захисту у випадках та в порядку, визначеному статтями 51, 52, 53 цього Закону.
4. Відмова  слідчого судді щодо залучення технічного експерта, експерта, судового експерта не допускається.

Стаття 348. Розгляд слідчим суддею клопотання про залучення технічного експерта, експерта, судового експерта
1. У разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про залучення технічного експерта, експерта, судового експерта особа, що заявила відповідне клопотання, має право звернутися з клопотанням про залучення експерта до слідчого судді, керуючись статтями 51, 52, 53 цього Закону.
2. У клопотанні зазначається:
1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв'язку з яким подається клопотання;
2) правова кваліфікація кримінального правопорушення;
3) виклад обставин, якими обґрунтовуються доводи клопотання;
4) вид експертного дослідження, що необхідно провести, та перелік запитань, які необхідно поставити перед технічним експертом та/або експертом, та/або судовим експертом.
3. Приклад тексту клопотання, як зразок розміщується на сайті суду.
4. До клопотання також додаються копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
5. Клопотання розглядається слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, не пізніше п'яти днів із дня його надходження до суду. Особа, яка подала клопотання, повідомляється про місце та час його розгляду, проте її неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання, крім випадків, коли її участь визнана слідчим суддею обов'язковою.
6. Висновок технічного експерта та/або експерта, та/або судового експерта, залученого слідчим суддею, надається особі, за клопотанням якої він був залучений.
		
Стаття 349. Отримання зразків для дослідження та/або судової експертизи
1. У разі необхідності отримання зразків для проведення дослідження та/або судової експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.
2. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160 - 166 Кримінального процесуального Кодексу України).
		
Глава 8. Повідомлення про підозру
		
Стаття 350 . Випадки повідомлення про підозру
1. Повідомлення про підозру обов'язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 352  цього Закону, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Законом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
2. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 Кримінального процесуального Кодексу України.
2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов'язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені цим Законом.
3. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов'язані детально роз'яснити кожне із зазначених прав.
		
Стаття 351. Зміст письмового повідомлення про підозру
1. Письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості:
1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;
2) анкетні відомості особи (прізвище, ім'я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;
3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;
4) зміст підозри;
5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа;
6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;
7) права підозрюваного;
8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
		
Стаття 352. Вручення письмового повідомлення про підозру
1. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
2. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
3. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
4. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
		
Стаття 353. Зміна повідомлення про підозру
1. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов'язаний виконати дії, передбачені статтею 352 цього Закону. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.
		
Глава 9. Зупинення досудового розслідування
Стаття 354. Підстави та порядок зупинення досудового розслідування
1. Досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо:
1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком;
2) підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме;
3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.
2. До зупинення досудового розслідування слідчий зобов'язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження особи, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв'язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.
3. Якщо у кримінальному провадженні є два або декілька підозрюваних, а підстави для зупинення стосуються не всіх, прокурор має право виділити досудове розслідування і зупинити його  на підставі ухвали слідчого судді стосовно окремих підозрюваних.
4. Досудове розслідування зупиняється вмотивованою ухвалою слідчого судді, відомості про що вносяться прокурором або слідчим за дорученням прокурора до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
5. Після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.
6. Якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
7. Про оголошення розшуку підозрюваного виноситься окрема постанова прокурора, в якій вказується ухвала суду про зупинення досудового розслідування. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не пізніше одного робочого дня від дати постанови прокурора вносяться відомості про оголошення розшуку підозрюваного. Примірник Постанови прокурора про оголошення розшуку підозрюваного одночасно направляється слідчому судді.
8. Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.
		
Стаття 355. Відновлення досудового розслідування
1. Зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Копія постанови про відновлення досудового розслідування надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
2. Зупинене досудове розслідування також відновлюється у разі скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування.
3. Відомості про відновлення досудового розслідування вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
		
Глава 10. Закінчення досудового розслідування. Продовження строку досудового розслідування
§ 1. Форми закінчення досудового розслідування
		
Стаття 356. Загальні положення закінчення досудового розслідування
1. Особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
2. Прокурор зобов'язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:
1) закрити кримінальне провадження;
2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
3) звернутися до суду з обвинувальним актом.
3. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться на підставі постанови прокурора до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
4. Матеріали досудового розслідування з наступного робочого дня за днем прийняття  Постанови прокурора про закінчення досудового розслідування  є доступними для ознайомлення з ними сторін кримінального провадження в  т.ч. через електронну систему суду «Он-лайн кабінет».
		
Стаття 357. Закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи 
1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо:
1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;
2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;
3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;
4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;
5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;
6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;
7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Законом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;
8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.
2. Кримінальне провадження закривається судом:
1) у зв'язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності;
2) якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення;
3. Провадження щодо юридичної особи підлягає закриттю у разі встановлення відсутності підстав для застосування до неї заходів кримінально-правового характеру, закриття кримінального провадження чи ухвалення виправдувального вироку щодо уповноваженої особи юридичної особи.
4. Про закриття провадження щодо юридичної особи прокурор приймає постанову, а суд зазначає про це у виправдувальному вироку або постановляє ухвалу. Рішення про закриття провадження щодо юридичної особи може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Законом.
5. Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
6. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
7. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
8. Рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення.
9. Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв'язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
10. Копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи надсилається заявнику, потерпілому, його представнику, підозрюваному, захиснику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
11. Якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов'язаний ухвалити виправдувальний вирок.
12. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
13. Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
14. Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
		
§ 2. Звільнення особи від кримінальної відповідальності		
Стаття 358. Загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності
1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Законом.
2. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз'яснюється право на таке звільнення.
3. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз'яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Стаття 359. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності
1. Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
2. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
3. Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов'язаний ознайомити з ним потерпілого та з'ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.
4. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
		
Стаття 360. Клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності
1. У клопотанні прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності вказуються:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості підозрюваного (прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) прізвище, ім'я, по батькові та займана посада прокурора;
4) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання підозри;
5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та відомості про її відшкодування;
6) докази, які підтверджують факт вчинення особою кримінального правопорушення;
7) наявність обставин, які свідчать, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, та відповідна правова підстава;
8) відомості про ознайомлення з клопотанням потерпілого та його думка щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності;
9) дата та місце складення клопотання.
До клопотання прокурора повинна бути додана письмова згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності.

Стаття 361. Розгляд питання про звільнення від кримінальної відповідальності
1. Розгляд клопотання прокурора здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого в загальному порядку, передбаченому цим Законом, із особливостями, встановленими цією статтею.
2. Суд зобов'язаний з'ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
3. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
4. У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.
5. Ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності може бути оскаржена в апеляційному порядку.
		
§ 3. Звернення до суду з обвинувальним актом		

Стаття 362. Відкриття матеріалів іншій стороні
1. Керуючись четвертою частиною статті 356 цього Закону та визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов'язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
2. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов'язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом'якшенню покарання.
3. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов'язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
4. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.
5. У документах, які надаються для ознайомлення, можуть бути видалені відомості, які не будуть розголошені під час судового розгляду. Видалення повинно бути чітко позначено. За клопотанням сторони кримінального провадження суд має право дозволити доступ до відомостей, які були видалені.
6. Сторона захисту за запитом прокурора зобов'язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
7. Сторона захисту має право не надавати прокурору доступ до будь-яких матеріалів, які можуть бути використані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Вирішення питання про віднесення конкретних матеріалів до таких, що можуть бути використані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і, як наслідок, прийняття рішення про надання чи ненадання прокурору доступу до таких матеріалів, може бути відкладено до закінчення ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування.
8. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
9. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів повідомляються цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, після чого ці особи мають право ознайомитися з ними в тій частині, яка стосується цивільного позову, за правилами, викладеними в цій статті.
10. Сторони кримінального провадження зобов'язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. 
11. Сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. 
12. Слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов'язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів. Клопотання розглядається слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, не пізніше п'яти днів з дня його надходження до суду з повідомленням сторін кримінального провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час проведення судового засідання, не перешкоджає розглядові клопотання.
13. Сторони кримінального провадження зобов'язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
14. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
		
Стаття 363. Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування
1. Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
2. Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім'я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім'я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) ідентифіковані в процесі досудового розслідування дані щодо об’єкта права інтелектуальної власності та /або виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом'якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
9) розмір витрат на залучення технічного експерта та/або експерта, та/або судового експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
10) дату та місце його складення та затвердження.
3. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
4. До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред'явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред'явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред'явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;
5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
		
Стаття 364. Надання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування
1. Одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов'язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи. 
		
§ 4. Продовження строку досудового розслідування		
Стаття 365. Загальні положення продовження строку досудового розслідування
1. Якщо внаслідок складності провадження неможливо закінчити досудове розслідування кримінального проступку (дізнання) у строк, зазначений у пункту першому частини першої статті 343 цього Закону, він може бути продовжений в межах граничного строку, встановленого у статті 318 цього Закону, - слідчим суддею.
2. Якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункту другому частини першої статті 343 цього Закону, він може бути продовжений в межах граничного строку, встановленого у статті 318 цього Закону, - слідчим суддею.
		
Стаття 366. Порядок продовження строку досудового розслідування
1. Продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування.
2. У клопотанні про продовження строку досудового розслідування зазначаються:
1) прізвище, ім'я, по батькові підозрюваного;
2) найменування (номер) кримінального провадження;
3) суть повідомленої підозри і правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого підозрюється особа;
4) посилання на докази, якими обґрунтовується підозра;
5) процесуальні дії, проведення або завершення яких потребує додаткового часу;
6) значення результатів цих процесуальних дій для судового розгляду;
7) строк, необхідний для проведення або завершення процесуальних дій;
8) обставини, що перешкоджали здійснити ці процесуальні дії раніше.
3. Копія клопотання вручається слідчим або прокурором, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п'ять днів до дня подання клопотання слідчому судді.
4. Підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов'язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються слідчому судді.
5. Слідчий суддя питання продовження строку досудового розслідування, зобов'язаний розглянути клопотання не пізніше трьох днів з дня його отримання, але в будь-якому разі до спливу строку досудового розслідування.
6. Рішення суду про продовження строку досудового розслідування або про відмову у такому продовженні приймається однособово слідчим суддею у формі ухвали суду.
		
Стаття 367. Задоволення клопотання про продовження строку досудового розслідування
1. Слідчий суддя задовольняє клопотання та продовжує строк досудового розслідування, якщо переконається, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення дослідження технічних експертів, експертів та/або судової експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об'єктивних причин.
2. Якщо слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора, він визначає новий строк досудового розслідування. Слідчий суддя зобов'язаний визначити найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування.
		
Стаття 368. Відмова у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування
1. Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання та продовженні строку досудового розслідування у разі, якщо слідчий, прокурор, який звернувся з клопотанням, не доведе наявність підстав, передбачених частиною першою статті 367 цього Закону, а також, якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення.
2. У разі відмови у продовженні строку досудового розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, зобов'язаний протягом п'яти днів здійснити одну з дій, передбачених частиною другою статті 356  цього Закону.
		
Глава 11. Особливості досудового розслідування кримінальних проступків
		
Стаття 369. Загальні положення досудового розслідування кримінальних проступків
1. Досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Законом, з урахуванням положень цієї глави.
		
Стаття 370. Запобіжні заходи під час досудового розслідування кримінальних проступків
1. Під час досудового розслідування кримінальних проступків не допускається застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави або тримання під вартою.
		
Стаття 371. Слідчі (розшукові) дії під час досудового розслідування кримінальних проступків
1. Для досудового розслідування кримінальних проступків дозволяється виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Законом, окрім негласних слідчих (розшукових) дій.
		
Стаття 372. Особливості закінчення досудового розслідування кримінальних проступків
1. Закінчення досудового розслідування кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Законом, з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею.
2. Слідчий зобов'язаний у найкоротший строк, але не пізніше двадцяти п'яти днів після повідомлення особі про підозру, подати на затвердження прокурору один із зазначених процесуальних документів:
1) проект рішення про закриття кримінального провадження;
2) проект клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
3) обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;
4) клопотання про продовження строку досудового розслідування з підстав, передбачених цим Законом.
3. У разі необхідності прокурор має право самостійно оформити процесуальні документи, передбачені частиною другою цієї статті. Після чого прокурор зобов'язаний передати рішення  слідчому судді.
4. Прокурор зобов'язаний до спливу тридцяти денного терміну після повідомлення особі про підозру здійснити одну із зазначених дій:
1) прийняти рішення про закриття кримінального провадження;
2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
3) звернутися до суду з обвинувальним актом;
4) подати клопотання про продовження строку досудового розслідування з підстав, передбачених цим Законом.
5. Відкриття матеріалів досудового розслідування іншій стороні здійснюється слідчим у порядку, передбаченому цим Законом.
		
Стаття 373. Клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні
1. Встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
2. Слідчий, прокурор зобов'язаний роз'яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, прокурор зобов'язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
3. До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані:
1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
		
Глава 12. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування		
§ 1. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування		
Стаття 374. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження
1. На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 311 цього Закону, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Законом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.
2. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами цього Закону.
3. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.
		
Стаття 375. Строк подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, її повернення або відмова відкриття провадження
1. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 382 цього Закону, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
2. Скарга повертається, якщо:
1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;
2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;
3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
3. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
4. Слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
5. Копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
6. Ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
7. Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Законом.
		
Стаття 376. Правові наслідки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування
1. Подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію слідчого, прокурора.
2. Слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 383 цього Закону, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.
Прокурор може самостійно скасувати рішення, що передбачене пунктом 3 частини першої статті 383 цього Закону і оскаржується, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.
		
Стаття 377. Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування
1. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею суду першої інстанції згідно з правилами судового розгляду, передбаченими цим Законом, з урахуванням положень цієї глави.
2. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п'яти днів з моменту надходження скарги.
3. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов'язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
		
Стаття 378. Рішення слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування
1. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала  суду згідно з правилами цього Закону.
2. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов'язання припинити дію;
3) зобов'язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
3. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
		
Стаття 379. Оскарження недотримання розумних строків
1. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.
2. Прокурор вищого рівня зобов'язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов'язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.
3. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.
		
§ 2. Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування		
Стаття 380. Ухвали слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування
1. Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:
1) відмову у наданні дозволу на затримання;
2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;
3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;
4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;
5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;
6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;
7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;
8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;
9) арешт майна або відмову у ньому;
10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;
11) відсторонення від посади або відмову у ньому;
12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування.
2. Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
3. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
		
Стаття 381. Порядок оскарження ухвал слідчого судді
1. Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.
		
§ 3. Оскарження слідчим рішень, дій чи бездіяльності прокурора		
Стаття 382. Рішення, дії чи бездіяльність прокурора, які можуть оскаржуватися слідчим
1. Під час досудового розслідування слідчий, який здійснює розслідування певного кримінального правопорушення, має право оскаржувати будь-які рішення, дії чи бездіяльність прокурора, прийняті або вчинені у відповідному досудовому провадженні, крім випадків, передбачених цим Законом.
		
Стаття 383. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності прокурора
1. Скарга слідчого на рішення, дію чи бездіяльність прокурора повинна подаватися в письмовій формі не пізніше трьох днів з моменту прийняття або вчинення оскаржуваних рішення, дії чи бездіяльності.
2. Скарга слідчого подається прокурору вищого рівня щодо прокурора, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються.
3. Оскарження слідчим рішень, дій чи бездіяльності прокурора не зупиняє їх виконання		
Стаття 384. Порядок вирішення скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора
1. Прокурор вищого рівня, до якого надійшла скарга на рішення, дію чи бездіяльність прокурора, зобов'язаний розглянути цю скаргу протягом трьох днів з моменту її надходження і надіслати своє рішення слідчому та прокурору, рішення, дія чи бездіяльність якого оскаржувалася.
2. За наслідками розгляду скарги можуть бути прийняті рішення про:
1) залишення рішення чинним, визнання законними вчинених дії чи бездіяльності;
2) зміну рішення в частині;
3) скасування рішення і прийняття нового рішення, визнання незаконними вчинених дії чи бездіяльності і зобов'язання вчинити нову дію.
3. У разі скасування рішення або визнання незаконними вчиненої дії чи бездіяльності прокурор вищого рівня має право здійснити заміну одного прокурора на іншого з числа службових осіб органів прокуратури того самого рівня в досудовому провадженні, де було прийнято або вчинено незаконне рішення, дія чи бездіяльність.
4. Рішення прокурора вищого рівня є остаточним і не підлягає оскарженню до суду, інших органів державної влади, їх посадових чи службових осіб.
		
ДЕВ’ЯТНАДЦЯТИЙ РОЗДІЛ 
СУДОВЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ПЕРШІЙ ІНСТАНЦІЇ
		
Глава 13. Підготовче провадження
Стаття 385. Підготовче судове засідання
1. Слідчий суддя не пізніше п'яти днів з дня надходження до суду обвинувального акта або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності призначає дату підготовчого судового засідання.
2. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Законом для судового розгляду. Після виконання вимог щодо оголошення складу суду  і роз'яснення права відводу суд  оголошує головуючого суддю, склад суду та склад присяжних.
3. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:
1) затвердити угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених у  статті 357 цього Закону;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
4. Ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Стаття 386. Вирішення питань, пов'язаних з підготовкою до судового розгляду
1. Якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини третьої статті 385 цього Закону, суд проводить підготовку до судового розгляду.
2. З метою підготовки до судового розгляду суд:
1) визначає дату та місце проведення судового розгляду;
2) з'ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд;
3) з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді;
4) розглядає клопотання учасників судового провадження про:
здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту;
витребування певних речей чи документів;
5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.
3. Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим		
Стаття 387. Закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду
1. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після  засідання, пов'язаного з підготовкою до судового розгляду
2. Не пізніше одного робочого дня  після засідання, пов'язаного з підготовкою до судового розгляду слідчий суддя передає до системи автоматизованого розподілу суду ухвалу про формування складу суду та складу присяжних та призначає дату підготовчого судового засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
3. Склад присяжних визначається у випадку або якщо подане клопотання обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Законом для судового розгляду.
4. Склад присяжних обов’язково визначається у випадку якщо сума шкоди (збитку, компенсації тощо) обвинувального акта перевищує розмір 1000 мінімальних заробітних плат, що діяли на дату складання обвинувального акту.
5. Слідчий суддя не має право приймати участь в подальшому процесі розгляду справи у підготовчому судовому засіданні та передає матеріали кримінального провадження (кримінальну справу) до канцелярії суду для ознайомлення з ними за клопотаннями від  обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
		
Стаття 388. Матеріали кримінального провадження (кримінальна справа) та право на ознайомлення з ними
1. Документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою).
2. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.
3. Матеріали про застосування заходів безпеки стосовно осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, для ознайомлення не надаються.		
Глава 14. Судовий розгляд		
§ 1. Загальні положення судового розгляду		
Стаття 389. Строки і загальний порядок судового розгляду		
1. Судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
2. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов'язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
3. Судове засідання відбувається у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. У разі необхідності окремі процесуальні дії можуть вчинятися поза межами приміщення суду		
Стаття 390. Незмінність складу суду
1. Судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, автоматизованого розподілу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 400 цього Закону.
2. Суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:
1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;
2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.
3. У випадку, передбаченому цією частиною, докази, що були досліджені під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.
		
Стаття 391. Запасний суддя
1. У кримінальному провадженні, для проведення якого потрібен значний час, повинен бути призначений запасний суддя, який перебуває в залі судового засідання протягом судового розгляду. Рішення про необхідність призначення запасного судді приймає суд, що здійснюватиме судове провадження, одночасно з призначенням підготовчого судового засідання. Про призначення запасного судді робиться відмітка в журналі судового засідання.
2. Якщо під час судового засідання суддю замінює запасний суддя, судовий розгляд продовжується. Судовий розгляд у такому разі закінчує суд у новому складі.
		
Стаття 392. Головуючий у судовому засіданні
1. Головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов'язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з'ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.
2. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.
		
Стаття 393. Безперервність судового розгляду
1. Судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку.
2. Не вважаються порушеннями безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання внаслідок:
1) неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження;
2) складення та погодження прокурором процесуальних документів щодо відмови від підтримання державного обвинувачення, зміни обвинувачення або висунення додаткового обвинувачення;
3) підготовки захисту обвинуваченого від зміненого чи додаткового обвинувачення;
4) підготовки потерпілого для підтримання обвинувачення в суді, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення;
5) проведення дослідження речових доказів за місцем їх знаходження, огляду на місці;
6) проведення досліджень технічних експертів, експертів та проведення судової експертизи;
7) надання доступу до речей чи документів або доручення проведення слідчих (розшукових).
		
Стаття 394. Наслідки неприбуття обвинуваченого
1. Якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення.
		
Стаття 395. Наслідки неприбуття прокурора і захисника
1. Якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов'язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.
2. У разі неможливості подальшої участі прокурора в судовому провадженні він замінюється іншим у порядку, передбаченого законодавством.
3. Якщо подальша участь у судовому провадженні захисника неможлива, головуючий пропонує обвинуваченому протягом трьох днів обрати собі іншого захисника. Якщо в кримінальному провадженні, де участь захисника є обов'язковою, прибуття в судове засідання захисника, обраного обвинуваченим, протягом трьох днів неможливе, суд відкладає судовий розгляд на необхідний для з'явлення захисника строк або одночасно з відкладенням судового розгляду залучає захисника для здійснення захисту за призначенням.
4. Прокурору та захисникові, які раніше не брали участі у кримінальному провадженні, суд зобов'язаний надати час, достатній для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і підготовки до участі в судовому засіданні.
		
Стаття 396. Наслідки неприбуття потерпілого
1. Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з'ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого.		
Стаття 397. Наслідки неприбуття цивільного позивача, цивільного відповідача, їх представників, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження 
1. Якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.
2. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред'явлений позов.
3. Якщо в судове засідання не прибув за викликом цивільний відповідач, який не є обвинуваченим, або його представник, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за відсутності зазначених осіб з'ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без них або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на цивільного відповідача.
4. Якщо в судове засідання не прибув за викликом представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з'ясувати обставини, що стосуються застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, вирішує питання про проведення судового розгляду без нього або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
		
Стаття 398. Наслідки неприбуття свідка, спеціаліста, перекладача,  технічного експерта, експерта, судового експерта
1. Якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач, технічний експерт, експерт, судовий експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення.
2. Прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста, технічного експерта, експерта, судового експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
		
Стаття 399. Право перебувати в залі судового засідання
1. Кількість присутніх у залі судового засідання може бути обмежена головуючим лише у разі недостатності місць у залі судового засідання.
2. Близькі родичі та члени сім'ї обвинуваченого і потерпілого, а також представники засобів масової інформації мають пріоритетне право бути присутніми під час судового засідання.
		
Стаття 400. Обов'язки присутніх у залі судового засідання
1. Особи, присутні у залі судового засідання, при вході до нього суду та при виході суду повинні встати. Сторони кримінального провадження допитують свідків та заявляють клопотання, подають заперечення стоячи і лише після надання їм слова головуючим у судовому засіданні. Свідки, технічні експерти, експерти, судові експерта спеціалісти дають показання, стоячи на місці, призначеному для свідків. Особи, присутні в залі, заслуховують вирок суду стоячи. Відхилення від цих правил допускається з дозволу головуючого в судовому засіданні.
2. Сторони та учасники кримінального провадження, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов'язані додержуватися порядку в судовому засіданні і беззаперечно підкорятися відповідним розпорядженням головуючого у судовому засіданні.
3. Сторони та учасники кримінального провадження звертаються до суду "Ваша честь" або "Шановний суд".
4. Матеріали, речі і документи передаються головуючому в судовому засіданні через судового розпорядника.
		
Стаття 401. Заходи до порушників порядку судового засідання
1. Якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов'язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.
2. Після повернення до зали засідання обвинуваченому надається можливість ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них. У разі видалення обвинуваченого на весь час судового розгляду, судове рішення, яким закінчено провадження в суді, негайно оголошується обвинуваченому після його ухвалення.
3. У разі невиконання розпорядження головуючого прокурором чи захисником головуючий робить їм попередження про відповідальність за неповагу до суду. При повторному порушенні порядку у залі судового засідання їх може бути притягнуто до відповідальності, встановленої законом.
4. У разі невиконання розпорядження головуючого іншими особами, присутніми у судовому засіданні, головуючий робить їм попередження про відповідальність за неповагу до суду. При повторному порушенні порядку у залі судового засідання їх за ухвалою суду може бути видалено із зали судового засідання та притягнуто до відповідальності, встановленої законом.
5. За неповагу до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення особи до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення порушення, для чого в судовому засіданні оголошується перерва.
		
Стаття 402. Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді 
1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому законом.
3. Незалежно від наявності клопотань суд зобов'язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув'язнення.
4. До спливу продовженого строку суд зобов'язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
5. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
		
Стаття 403. Проведення судової експертизи за ухвалою суду
1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, має право своєю ухвалою доручити проведення судової експертизи державній експертній установі, судовому експерту або судовим експертам, які не працюють в державній експертній установі
2. Суд, спираючись на принципи більшої ймовірності та відсутності підстав для сумніву має право своєю ухвалою доручити проведення  судової експертизи незалежно від наявності клопотання сторін кримінального провадження або потерпілого, якщо:
1) суду надані кілька висновків технічних експертів та/або експертів, а допит технічних експертів та/або експертів не дав змоги усунути сумніву суду, які базуються на  законі тотожності, законі несуперечності, законі достатньої підстави, законі виключеного третього, законі  непрямого доведення стосовно висновків;
2) під час судового розгляду виникли підстави вважати, що поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті тощо).
3. До ухвали суду про доручення проведення експертизи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, включаються питання, поставлені перед судовим експертом учасниками судового провадження, судом. Суд має право не включати до ухвали питання, поставлені учасниками судового провадження, якщо відповіді на них не стосуються кримінального провадження або не мають значення для судового розгляду, обґрунтувавши таке рішення в ухвалі.
4. Після постановлення судом ухвали про доручення проведення судової експертизи судовий розгляд продовжується, крім випадків, якщо таке продовження неможливе до отримання висновку судового експерта.

		
Стаття 404. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження
1. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями Кримінального процесуального Кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
2. Під час розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів суд також враховує причини, через які доступ не був здійснений під час досудового розслідування. Якщо судом під час судового провадження прийнято рішення про надання доступу до речей і документів, суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для здійснення такого заходу забезпечення кримінального провадження та ознайомлення учасників судового провадження з його результатами. Особа, яка під час судового провадження отримала речі і документи внаслідок здійснення тимчасового доступу до них, зобов'язана надати до них доступ у порядку, передбаченому статтею 362 цього Закону.
3. У разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.
4. Під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.
5. В ухвалі суду про доручення проведення слідчої (розшукової) дії зазначається, для з'ясування або перевірки яких обставин і які саме слідчі (розшукові) дії необхідно провести, та встановлюється строк виконання доручення. Слідчі (розшукові) дії, що проводяться на виконання доручення суду, здійснюються в порядку, передбаченому положеннями Кримінального процесуального Кодексу України.
 6. Прокурор зобов'язаний надати доступ до матеріалів, отриманих внаслідок проведення слідчих (розшукових) дій за дорученням суду, учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтею 362 цього Закону, та надати їх суду у встановлений строк.
		
Стаття 405. Об'єднання і виділення матеріалів кримінального провадження
1. Матеріали кримінального провадження можуть об'єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 341 цього Закону.
2. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об'єднання.		
Стаття 406. Зупинення судового провадження
1. У разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
		
Стаття 407. Проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження
1. Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі:
1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров'я або з інших поважних причин;
2) необхідності забезпечення безпеки осіб;
3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;
4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;
5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.
2. Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.
3. Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, передбачені цим Законом.
4. Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому на території, яка перебуває під юрисдикцією суду, або на території міста, в якому розташований суд, судовий розпорядник або секретар судового засідання цього суду зобов'язаний вручити такій особі пам'ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення судового засідання.
5. Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому поза територією юрисдикції суду та поза територією міста, в якому розташований суд, суд своєю ухвалою може доручити суду, на території юрисдикції якого перебуває така особа, здійснити дії, передбачені частиною четвертою цієї статті. Копія ухвали може бути надіслана електронною поштою, факсимільним або іншим засобом зв'язку. Суд, що отримав доручення, за погодженням з судом, що надав доручення, зобов'язаний у визначений в ухвалі строк організувати виконання зазначеного доручення.
6. Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув'язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.
7. Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відеозапису.
8. Особа, якій забезпечується захист, може бути допитана в режимі відеоконференції з такими змінами зовнішності і голосу, за яких її неможливо впізнати.
9. Дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.
		
§ 2. Межі судового розгляду
Стаття 408. Визначення меж судового розгляду
1. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
		
Стаття 409. Зміна обвинувачення в суді
1. З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
2. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 412 цього Закону складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
3. Якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов'язаний роз'яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі.
4. Суд роз'яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.
		
Стаття 410. Висунення додаткового обвинувачення, початок провадження щодо юридичної особи під час судового розгляду 
1. У разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв'язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, а так само встановлення наявності підстав для застосування кримінально-правових заходів до юридичної особи, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Закону має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням та/або про початок провадження щодо юридичної особи.
2. У разі задоволення такого клопотання прокурора, суд зобов'язаний відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для підготовки до захисту від додаткового обвинувачення або підготовки представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, до судового розгляду та виконання прокурором вимог, передбачених Главою 22 ″Повідомлення про підозру″  та §3. ″Звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру″ Глави 24. ″Закінчення досудового розслідування. Продовження строку досудового розслідування″ Кримінального процесуального Кодексу України, але не більше ніж на чотирнадцять днів. Строк відкладення судового розгляду може бути продовжений судом за клопотанням сторони захисту або представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у випадку, якщо обсяг або складність нового обвинувачення або провадження щодо юридичної особи вимагають більше часу для підготовки до захисту.
3. Після закінчення встановленого судом строку, судове провадження повинно бути розпочате з підготовчого судового засідання. Нове дослідження доказів, які вже були досліджені судом до висунення додаткового обвинувачення, здійснюється тільки у разі визнання судом такої необхідності.
Нове дослідження доказів, які вже були досліджені судом до початку провадження щодо юридичної особи, здійснюється за клопотанням представника такої юридичної особи тільки у разі визнання судом такої необхідності.
		
Стаття 411. Відмова від підтримання державного обвинувачення
1. Якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред'явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 ″Погодження зміни обвинувачення, висунення нового обвинувачення, відмови від підтримання державного обвинувачення та початку провадження щодо юридичної особи під час судового розгляду″ Кримінального процесуального кодексу України повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. Копія постанови надається обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
2. У разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз'яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді.
3. Якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду.
4. Потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду.
5. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.
6. Повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
		
Стаття 412. Погодження зміни обвинувачення, висунення нового обвинувачення, відмови від підтримання державного обвинувачення та початку провадження щодо юридичної особи під час судового розгляду
1. Якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор України, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.
2. Якщо прокурор вищого рівня відмовляє у погодженні обвинувального акта із зміненим обвинуваченням, клопотання про висунення додаткового обвинувачення чи початок провадження щодо юридичної особи або постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення, він усуває від участі в судовому розгляді прокурора, який ініціював таке питання, та самостійно бере участь у ньому як прокурор або доручає участь іншому прокуророві. У такому разі судовий розгляд продовжується в загальному порядку.		
§ 3. Процедура судового розгляду		
Стаття 413. Відкриття судового засідання
1. У призначений для судового розгляду час головуючий відкриває судове засідання і оголошує про розгляд відповідного кримінального провадження.
2. Секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, встановлює їх особи, перевіряє повноваження захисників і представників, з'ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.
		
Стаття 414. Повідомлення про повне фіксування судового розгляду технічними засобами
1. Секретар судового засідання повідомляє про здійснення повного фіксування судового розгляду, а також про умови фіксування судового засідання.
		
Стаття 415. Оголошення складу суду і роз'яснення права відводу
1. Після виконання зазначених у статтях 413 та 414 цього Закону дій головуючий оголошує склад суду, прізвище запасного судді, якщо він призначений, прізвища прокурора, потерпілого, цивільного позивача, обвинуваченого, захисника, цивільного відповідача, представників та законних представників, перекладача, технічного експерта, експерта, судового експерта,  спеціаліста, секретаря судового засідання, роз'яснює учасникам судового провадження право відводу і з'ясовує, чи заявляють вони кому-небудь відвід.
2. Питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 308 - 314 цього Закону.
		
Стаття 416. Повідомлення про права і обов'язки
1. Судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам'ятку про їхні права та обов'язки, передбачені цим Законом.
2. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам'яткою головуючий з'ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов'язки і у разі необхідності роз'яснює їх.
		
Стаття 417. Заборона присутності свідків у залі судового засідання
1. Перед початком судового розгляду головуючий дає розпорядження про видалення свідків із залу судового засідання.
2. Судовий розпорядник вживає заходів, щоб допитані і недопитані свідки не спілкувалися між собою.
		
Стаття 418. Початок судового розгляду
1. Після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду.
2. Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі.
3. Якщо в кримінальному провадженні пред'явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі.
		
Стаття 419. Роз'яснення обвинуваченому суті обвинувачення
1. Після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з'ясовуючи його прізвище, ім'я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз'яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них.
2. Якщо у кримінальному провадженні пред'явлено цивільний позов, головуючий запитує обвинуваченого, цивільного відповідача, чи визнають вони позов.
		
Стаття 420. Визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження
1. Після виконання дій, передбачених статтею 419 цього Закону, головуючий з'ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.
2. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
3. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників судового провадження спірними не визнаються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
4. Допит обвинуваченого здійснюється обов'язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання.
5. Суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення прибуття обвинуваченого до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення.
		
Стаття 421. Розгляд судом клопотань учасників судового провадження
1. Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.
		
Стаття 422. Допит обвинуваченого
1. Допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
2. Якщо обвинувачений висловлюється нечітко або з його слів не можна дійти висновку, чи визнає він обставини чи заперечує проти них, суд має право зажадати від нього конкретної відповіді - "так" чи "ні".
3. У разі здійснення судового розгляду стосовно декількох обвинувачених, якщо цього вимагають інтереси кримінального провадження або безпека обвинуваченого, допит одного з обвинувачених на підставі вмотивованої ухвали суду може здійснюватися з використанням відеоконференції при трансляції з іншого приміщення в порядку, передбаченому новим розглядом справ судом першої інстанції на підставі рішення апеляційної або касаційної інстанцій.
4. У судовому засіданні обвинувачений має право користуватися нотатками.
		
Стаття 423. Допит свідка
1. Перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з'ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з'ясовує чи отримав свідок пам'ятку про права та обов'язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз'яснює їх, а також з'ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.
2. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги такого змісту:
"Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю говорити суду правду і лише правду".
Німий свідок складає присягу в письмовій формі, підписуючи текст того самого змісту.
3. Суд зобов'язаний контролювати хід допиту свідків, щоб уникнути зайвого витрачання часу, захистити свідків від образи або не допустити порушення правил допиту.
4. Кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду.
5. За клопотанням сторони кримінального провадження або самого свідка свідок допитується за відсутності певного допитаного свідка.
6. Свідка обвинувачення першим допитує прокурор, а свідка захисту - захисник, якщо обвинувачений взяв захист на себе - обвинувачений (прямий допит). Під час прямого допиту не дозволяється ставити навідні запитання, тобто запитання, у формулюванні яких міститься відповідь, частина відповіді або підказка до неї.
7. Після прямого допиту протилежній стороні кримінального провадження надається можливість перехресного допиту свідка. Під час перехресного допиту дозволяється ставити навідні запитання.
8. Під час допиту свідка сторонами кримінального провадження головуючий за протестом сторони має право зняти питання, що не стосуються суті кримінального провадження.
9. У виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє вмотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, у тому числі за межами приміщення суду, або в інший спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них. У разі якщо існує загроза ідентифікації голосу свідка, допит може супроводжуватися створенням акустичних перешкод. Перед постановленням відповідної ухвали суд зобов'язаний з'ясувати наявність заперечень сторін кримінального провадження проти проведення допиту свідка в умовах, що унеможливлюють його ідентифікацію, і в разі їх обґрунтованості відмовити у проведенні допиту свідка в порядку, визначеному цією частиною.
10. Якщо свідок висловлюється нечітко або з його слів не можна дійти висновку про те, чи визнає він обставини чи заперечує проти них, суд має право зажадати від цього свідка конкретної відповіді - "так" чи "ні".
11. Після допиту свідка йому можуть бути поставлені запитання потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, їх представниками та законними представниками, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим та суддями.
12. Свідок, даючи показання, має право користуватися нотатками, якщо його показання пов'язані з будь-якими обчисленнями та іншими відомостями, які важко зберегти в пам'яті.
13. Свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з'ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався. Під час дослідження інших доказів свідкам можуть ставити запитання учасники судового провадження, експерт, а також суд.
14. Суд має право призначити одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження (свідків, потерпілих, обвинувачених) для з'ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, який проводиться з урахуванням правил, встановлених статтями 204, 205, 206 цього Закону.
15. Допитаний свідок може бути залишений у залі судового засідання на вимогу суду.
		
Стаття 424. Допит потерпілого
1. Перед допитом потерпілого головуючий встановлює відомості про його особу та з'ясовує стосунки потерпілого з обвинуваченим. Крім того, головуючий з'ясовує, чи отримав потерпілий пам'ятку про права та обов'язки потерпілого, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз'яснює їх, а також попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
2. Якщо перешкод для допиту потерпілого не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги такого змісту:
"Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю говорити суду правду і лише правду".
Німий потерпілий складає присягу в письмовій формі, підписуючи текст того самого змісту.
3. Суд зобов'язаний контролювати хід допиту потерпілого, щоб уникнути зайвого витрачання часу, захистити потерпілого від образи або не допустити порушення правил допиту.
		
Стаття 425. Особливості допиту малолітнього або неповнолітнього свідка чи потерпілого
1. Допит малолітнього свідка і, за розсудом суду, неповнолітнього свідка проводиться в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності - лікаря.
2. Свідку, який не досяг шістнадцятирічного віку, головуючий роз'яснює обов'язок про необхідність давати правдиві показання, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводить до присяги.
3. До початку допиту законному представнику, педагогу, психологу або лікарю роз'яснюється їхній обов'язок бути присутніми під час допиту, а також право протестувати проти запитань та ставити запитання. Головуючий має право відвести поставлене питання.
4. У випадках, коли це необхідно для об'єктивного з'ясування обставин та/або захисту прав малолітнього чи неповнолітнього свідка, за ухвалою суду він може бути допитаний поза залом судового засідання в іншому приміщенні з використанням відеоконференції (дистанційне судове провадження).
5. Допит малолітнього або неповнолітнього потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених цією статтею.
		
Стаття 426. Пред'явлення для впізнання
1. Свідкові, потерпілому, обвинуваченому під час судового розгляду можуть бути пред'явлені для впізнання особа чи річ.
2. Пред'явлення для впізнання проводиться після того, як особа, яка впізнає, під час допиту вкаже на ознаки, за якими вона може впізнати особу чи річ.
3. Під час пред'явлення особи чи речі для впізнання особа, яка впізнає, повинна зазначити, чи впізнає вона особу або річ і за якими саме ознаками.
		
Стаття 427. Допит технічного експерта, експерта, судового експерта в суді
1. За клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати технічного експерта, експерта, судового експерта для допиту для роз'яснення висновку. Перед допитом технічного експерта, експерта, судового експерта головуючий встановлює його особу та приводить до присяги такого змісту:
"Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю сумлінно виконувати обов'язки технічного експерта (експерта, судового експерта), використовуючи всі свої професійні можливості".
Після цього головуючий попереджає технічного експерта, експерта, судового експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
2. Технічного експерта, експерта, судового експерта, який проводив дослідження та/або судову експертизу за зверненням сторони обвинувачення, першою допитує сторона обвинувачення, а технічного експерта, експерта, судового експерта, який проводив експертизу за зверненням сторони захисту, - сторона захисту. Після цього технічному експерту, експерту, судового експерту можуть бути поставлені запитання потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, їх представниками та законними представниками, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим та суддями.
3. Технічному експерту, експерту, судового експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його дослідження та/або судової експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких технічний експерт, експерт, судовий експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.
4. Суд має право призначити одночасний допит двох чи більше технічних експертів, експертів, судових експертів для з'ясування причин розбіжності в їхніх висновках, що стосуються одного і того самого предмета чи питання дослідження.
5. Кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновку технічного експерта, експерта, судового експерта має право надати відомості, які стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки технічного експерта, експерта, судового експерта.
6. Технічний експерт, експерт, судовий експерт під час відповідей має право користуватися своїми письмовими та іншими матеріалами, які використовувалися під час дослідження.
		
Стаття 428. Дослідження речових доказів
1. Речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов'язані з річчю та її оглядом.
2. Огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, за необхідності проводиться за їх місцезнаходженням.
3. Учасники судового провадження мають право ставити запитання з приводу речових доказів свідкам, експертам, спеціалістам, які їх оглядали.
		
Стаття 429. Дослідження документів
1. Протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред'явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
2. Учасники судового провадження мають право ставити запитання щодо документів свідкам, технічним експертам, експертам, судовим експертам,  спеціалістам.
3. Якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну судову експертизу цього документа.
		
Стаття 430. Дослідження звуко- і відеозаписів
1. Відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в залі судового засідання або в іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні з відображенням у журналі судового засідання основних технічних характеристик обладнання та носіїв інформації і зазначенням часу відтворення (демонстрації). Після цього суд заслуховує доводи учасників судового провадження.
2. У разі необхідності відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису можуть бути повторені повністю або в певній частині.
3. З метою з'ясування відомостей, що містяться у звуко- і відеозаписах, судом може бути залучено спеціаліста.
4. Заяву про підробку звуко- і відеозаписів суд розглядає в порядку, передбаченому для розгляду заяв про підробку документів.

Стаття 431. Консультації та роз'яснення технічного експерта, експерта, спеціаліста
1. Під час дослідження доказів суд має право  за правилами автоматизованого розподілу суду скористатися усними консультаціями або письмовими роз'ясненнями технічного експерта, експерта, спеціаліста.
2. Технічному експерту, експерту, спеціалісту можуть бути поставлені питання щодо суті наданих усних консультацій чи письмових роз'яснень. Першою ставить запитання особа, за клопотанням якої залучено технічного експерт, експерта, спеціаліста, а потім інші особи, які беруть участь у кримінальному провадженні. Головуючий у судовому засіданні має право ставити технічному експертові, експертові, спеціалістові запитання в будь-який час дослідження доказів.
		
Стаття 432. Огляд на місці
1. У виняткових випадках суд, визнавши за необхідне оглянути певне місце, проводить огляд за участю учасників судового провадження, а якщо цього вимагають обставини, - за участю свідків, спеціалістів, технічних експертів і експертів. Огляд на місці не може проводитися під час здійснення провадження судом присяжних.
2. Огляд на місці здійснюється згідно з правилами тимчасового доступ до речей і документів, які полягають у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
3. Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв'язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв'язку, без їх вилучення.
4. Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
5. На місці огляду учасникам кримінального провадження, які беруть у ньому участь, можуть бути поставлені запитання, пов'язані з проведенням огляду.
6. Учасники судового провадження при огляді мають право звертати увагу суду на те, що, на їхню думку, може мати доказове значення.
7. Проведення огляду і його результати відображаються у протоколі огляду місця та можуть фіксуватися технічними засобами.
		
Стаття 433. Дії суду при встановленні в судовому засіданні неосудності обвинуваченого
1. Якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про зміну порядку розгляду і продовжує судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими статтею 403 цього Закону.
		
Стаття 434. Закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами
1. Після з'ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з'ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме.
2. У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв'язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження.
3. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.
		
Стаття 435. Судові дебати
1. У судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
2. Якщо в судовому розгляді брали участь декілька прокурорів, у судових дебатах на їхній розсуд має право виступити один прокурор або кожен із них обґрунтовує у промові свою позицію у певній частині обвинувачення.
3. Якщо в судовому розгляді брали участь декілька захисників обвинуваченого, порядок виступів у судових дебатах визначається ними за взаємною згодою. У разі відсутності згоди порядок їх виступів встановлює суд.
4. Якщо в судовому розгляді брали участь декілька обвинувачених, захисників, представників, порядок їх виступів у судових дебатах встановлює суд.
5. Учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з'ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.
6. Суд не має права обмежувати тривалість судових дебатів певним часом. Головуючий має право зупинити виступ учасника дебатів, якщо він після зауваження повторно вийшов за межі кримінального провадження, що здійснюється, чи повторно допустив висловлювання образливого або непристойного характеру, і надати слово іншому учаснику дебатів.
7. Після закінчення промов учасники судових дебатів мають право обмінятися репліками. Право останньої репліки належить обвинуваченому або його захиснику.
		
Стаття 436. Останнє слово обвинуваченого
1. Після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово.
2. Суд не має права обмежувати тривалість останнього слова обвинуваченого певним часом.
3. Ставити запитання обвинуваченому під час його останнього слова не дозволяється.
4. Якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з'ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.
		
Стаття 437. Вихід суду для ухвалення вироку
1. Після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.
		
Стаття 438. Таємниця наради суддів
1. Під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд.
2. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні.
3. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.
4. Постановлення ухвали суду в нарадчій кімнаті здійснюється відповідно до правил, передбачених цією статтею.
		
Стаття 439. Питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку
1. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:
1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;
2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;
3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;
4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;
5) чи є обставини, що обтяжують або пом'якшують покарання обвинуваченого, і які саме;
6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати;
7) чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;
8) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;
9) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;
10) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру;
11) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;
12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;
13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;
14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
2. Якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1 - 8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.
3. Якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.
4. Примусовий захід медичного характеру, передбачений пунктом 9 частини першої цієї статті, може бути застосовано до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, лише за наявності акта психіатричної експертизи та висновку лікувальної установи.
5. Примусове лікування, передбачене пунктом 10 частини першої цієї статті, може бути застосоване лише за наявності відповідного висновку лікувальної установи.
6. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки Верховного Суду, в т.ч. викладені в його постановах за правом аналогії.
Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
		
Глава 15. Судові рішення		
Стаття 440. Види судових рішень
1. Судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.
2. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
		
Стаття 441. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.
3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні  згідно закону  тотожності, закону  несуперечності, закону достатньої підстави, закону  виключеного третього, закону непрямого доведення та принципів більшої ймовірності і відсутності підстав для сумніву.
4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
		
Стаття 442. Порядок ухвалення судових рішень, їх форма
1. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду.
2. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
3. У випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
4. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.
5. Виправлення в судовому рішенні мають бути засвідчені підписами суддів того складу суду, який його ухвалив.
6. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Судові рішення в електронній формі оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису.
		
Стаття 443. Зміст ухвали
1. Ухвала, що викладається окремим документом, складається з:
1) вступної частини із зазначенням:
дати і місця її постановлення;
назви та складу суду, секретаря судового засідання;
найменування (номера) кримінального провадження;
прізвища, ім'я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання;
закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа;
сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;
ідентифікації  об’єкта (об’єктів) вимог на підставі вимог цього Закону; 
2) мотивувальної частини із зазначенням:
ідентифікації даних стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності;
суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається;
встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів;
мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
судової практики та/або судових прецидентів національних судів та міжнародних судових установ.
3) резолютивної частини із зазначенням:
висновків суду;
строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
2. В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.
		
Стаття 444. Види вироків
1. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених  в статті 357 цього Закону.
2. Якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
3. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
		
Стаття 445. Зміст вироку
1. Вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.
2. У вступній частині вироку зазначаються:
1) дата та місце його ухвалення;
2) назва та склад суду, секретар судового засідання;
3) найменування (номер) кримінального провадження;
4) прізвище, ім'я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи;
5) закон, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа;
6) сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження;
7)   об’єкт (об’єкт) ідентифіковані на підставі вимог цього Закону;
8) ідентифіковані дані стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності.
3. У мотивувальній частині вироку зазначаються:
1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;
мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;
судова практика та/або судові прециденти національних судів та міжнародних судових установ;
2) у разі визнання особи винуватою:
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;
обставини, які пом'якшують або обтяжують покарання;
мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України;
підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;
судова практика та/або судові прециденти національних судів та міжнародних судових установ.
4. У резолютивній частині вироку зазначаються:
1) у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім'я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред'явленому обвинуваченні та його виправдання;
рішення про закриття провадження щодо юридичної особи;
рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження;
рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили;
рішення щодо речових доказів і документів;
рішення щодо процесуальних витрат;
строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження;
порядок отримання копій вироку та інші відомості;
2) у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім'я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред'явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом;
початок строку відбування покарання;
рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування;
рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя;
рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;
рішення про цивільний позов;
рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень;
рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації;
рішення про відшкодування процесуальних витрат;
рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження;
рішення про залік досудового тримання під вартою;
строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження;
порядок отримання копій вироку та інші відомості.
Якщо особі пред'явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений.
Якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75 - 79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов'язки, покладені на засудженого, а також трудовий колектив або особа, на які, за їх згодою або на їх прохання, суд покладає обов'язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.
Коли призначається більш м'яке покарання, ніж передбачено законом, при зазначенні обраної судом міри покарання робиться посилання на статтю 69 Кримінального кодексу України.
5. У разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
		
Стаття 446. Ухвалення судового рішення і окрема думка судді
1. Судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.
2. Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
3. Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
		
Стаття 447. Проголошення судового рішення
1. Судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
2. Якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п'яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
3. Після проголошення вироку головуючий роз'яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз'яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
4. Якщо обвинувачений, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не володіють державною мовою, то після проголошення вироку перекладач роз'яснює їм зміст резолютивної частини судового рішення. Копія вироку рідною мовою обвинуваченого або іншою мовою, якою він володіє, у перекладі, що засвідчений перекладачем, вручається обвинуваченому.
5. Ухвали, постановлені в судовому засіданні, оголошуються негайно після їх постановлення.
6. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
7. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
8. Про ухвалення вироку щодо особи, яка є державним виконавцем, не пізніше наступного дня після ухвалення повідомляється Міністерству юстиції України, а щодо особи, яка є приватним виконавцем, - Міністерству юстиції України та Раді приватних виконавців України.
		
Стаття 448. Звільнення обвинуваченого з-під варти
1. Якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов'язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
2. При засудженні до обмеження волі суд з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право звільнити обвинуваченого з-під варти.
3. Якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов'язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.
		
Стаття 449. Заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна обвинуваченого
1. За наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов'язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.
2. Якщо в обвинуваченого залишилися без нагляду житло чи інше майно, суд за клопотанням обвинуваченого зобов'язаний вжити через відповідні органи заходів для їх збереження.
3. Про вжиті згідно з положеннями цієї статті заходи повідомляється обвинувачений.
		
Стаття 450. Виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні
1. Суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
2. Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.
3. Ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.
		
Стаття 451. Роз'яснення судового рішення
1. Якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
2. Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз'яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення.
3. Копія ухвали про роз'яснення судового рішення не пізніше наступного дня після її постановлення надсилається особі, що звернулася із заявою про роз'яснення судового рішення, учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
4. Ухвалу про роз'яснення судового рішення або відмову у його роз'ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз'яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.
		
Глава 16. Особливі порядки провадження в суді першої інстанції 		
§ 1. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків		
Стаття 452. Загальні положення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків
1. Суд за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, має право розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений, що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.
2. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Законом, з урахуванням положень цього параграфа.
		
Стаття 453. Розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні
1. Суд у п'ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.
2. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
3. Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, який надійшов з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
4. Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
5. Вирок за результатами розгляду обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
		
§ 2. Провадження в суді присяжних 
Стаття 454. Порядок провадження в суді присяжних
1. Кримінальне провадження судом присяжних здійснюється відповідно до статті 50 цього Закону  та загальних правил цього Закону з особливостями, встановленими цим параграфом.
2. Суд присяжних утворюється при суді першої інстанції за процедурами та положеннями, зазначеними у статтях 50, 308 та 387 цього Закону.
3. Усі питання, пов'язані з судовим розглядом, судді і присяжні вирішують спільно.
		
Стаття 455. Роз'яснення права на суд присяжних
1. Прокурор, суд зобов'язані роз'яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Письмове роз'яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
2. Обвинувачений у вчиненні злочину до підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
		
Стаття 456. Виклик присяжних
1. Після призначення судового розгляду судом присяжних головуючий дає секретарю судового засідання розпорядження про виклик присяжних у кількості семи осіб, які визначаються автоматизованою системою документообігу суду з числа осіб, які внесені до списку присяжних.
2. Письмовий виклик має бути вручений присяжному під розписку не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У виклику зазначаються день, час і місце проведення судового засідання, права та обов'язки присяжного, перелік вимог до присяжних, а також підстави для увільнення їх від виконання обов'язків, припис про явку, а також обов'язок присяжного (чи іншої особи, яка одержала виклик для передачі його присяжному) невідкладно повідомити суд про причини неможливості явки.
3. На підставі письмового виклику роботодавець зобов'язаний звільнити присяжного від роботи на час виконання ним обов'язків зі здійснення правосуддя.
		
Стаття 457. Права і обов'язки присяжного
1. Присяжний має право:
1) брати участь у дослідженні всіх відомостей та доказів у судовому засіданні;
2) робити нотатки під час судового засідання;
3) з дозволу головуючого ставити запитання обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експертам, іншим особам, які допитуються;
4) просити головуючого роз'яснити норми закону, що підлягають застосуванню під час вирішення питань, юридичні терміни і поняття, зміст оголошених у судовому засіданні документів, ознаки злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
2. Присяжний зобов'язаний:
1) правдиво відповісти на запитання головуючого і учасників судового провадження щодо можливих перешкод, передбачених цим Законом або законом, для його участі в судовому розгляді, його стосунків з особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, що підлягає розгляду, та поінформованості про його обставини, а також на вимогу головуючого подати необхідну інформацію про себе;
2) додержуватися порядку в судовому засіданні і виконувати розпорядження головуючого;
3) не відлучатися із залу судового засідання під час судового розгляду;
4) не спілкуватися без дозволу головуючого з особами, що не входять до складу суду, стосовно суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього;
5) не збирати відомості, що стосуються кримінального провадження, поза судовим засіданням;
6) не розголошувати відомості, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього, і стали відомі присяжному у зв'язку з виконанням його обов'язків.
		
Стаття 458. Відбір присяжних у суді
1. Відбір присяжних здійснюється після відкриття судового засідання.
2. Головуючий повідомляє присяжним, яке провадження підлягає розгляду, роз'яснює їм права та обов'язки, а також умови їх участі в судовому розгляді. Кожен із присяжних має право заявити про неможливість його участі в судовому розгляді, вказавши на причину цього, та заявити собі самовідвід.
3. Головуючий з'ясовує, чи немає передбачених цим Законом або законом підстав, які перешкоджають залученню громадянина в якості присяжного або є підставою для звільнення окремих присяжних від виконання їх обов'язків, а так само для звільнення присяжних від виконання їх обов'язків за їх усними чи письмовими заявами.
4. Для з'ясування обставин, що можуть перешкоджати участі присяжного в судовому розгляді, прокурор, потерпілий, обвинувачений з дозволу головуючого можуть ставити присяжним відповідні запитання.
5. Кожному з присяжних, який з'явився, учасники судового провадження можуть заявити відвід з підстав, передбачених статтями 190 і 308 цього Закону.
6. Усі питання, пов'язані зі звільненням присяжних від участі в розгляді кримінального провадження, а також із самовідводом і відводом присяжних, вирішуються ухвалою суду у складі двох професійних суддів, що постановляється після проведення наради на місці без виходу до нарадчої кімнати, крім випадків, коли вихід до нарадчої кімнати буде визнаний судом необхідним. У разі якщо судді не прийшли до одноголосного рішення щодо вирішення питання, пов'язаного зі звільненням присяжного від участі в розгляді кримінального провадження або самовідводом чи відводом присяжного, присяжний вважається звільненим від участі в розгляді кримінального провадження або відведеним.
7. Якщо після виконання вимог, передбачених частинами першою - п'ятою цієї статті, присяжних залишилося більше необхідної для участі в судовому розгляді кількості, присяжні визначаються автоматизованою системою документообігу суду з числа присяжних, що не були звільнені або відведені від участі в розгляді кримінального провадження.
8. Якщо в результаті виконання дій, зазначених у частині п'ятій цієї статті, присяжних залишилося менше необхідної для участі в судовому розгляді кількості, секретар судового засідання за вказівкою головуючого викликає присяжних додатково.
9. Після відбору основних присяжних відбирається двоє запасних присяжних з додержанням зазначених у цій статті правил.
10. Прізвища відібраних основних і запасних присяжних заносяться до журналу судового засідання в тому порядку, в якому їх було відібрано.
11. Запасні присяжні під час судового засідання постійно перебувають на відведених їм місцях і до ухвалення вироку можуть бути включені до складу основних присяжних у разі неможливості кого-небудь з основних присяжних продовжувати участь у судовому розгляді. Про заміну вибулих основних присяжних запасними суд присяжних постановляє ухвалу.
		
Стаття 459. Приведення присяжних до присяги
1. Після закінчення відбору основних і запасних присяжних вони займають місця, відведені їм головуючим.
2. За пропозицією головуючого присяжні складають присягу такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові), присягаю виконувати свої обов'язки чесно і неупереджено, брати до уваги лише досліджені в суді докази, при вирішенні питань керуватися законом, своїм внутрішнім переконанням і совістю, як личить вільному громадянину і справедливій людині".
Текст присяги зачитує кожен присяжний, після чого підтверджує, що його права, обов'язки та компетенція йому зрозумілі.
		
Стаття 460. Недопустимість незаконного впливу на присяжного
1. Прокурору, обвинуваченому, потерпілому та іншим учасникам кримінального провадження протягом усього судового розгляду забороняється спілкуватися з присяжними інакше, ніж у порядку, передбаченому цим Законом.
		
Стаття 461. Усунення присяжного
1. Присяжний може бути усунутий від подальшої участі в судовому розгляді кримінального провадження у таких випадках:
1) у разі невиконання присяжним обов'язків, передбачених цим Законом;
2) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що присяжний у результаті незаконного впливу втратив неупередженість, необхідну для вирішення питань кримінального провадження відповідно до закону.
2. Присяжний може бути усунутий від подальшої участі в судовому розгляді кримінального провадження за ініціативою головуючого рішенням більшості від складу суду присяжних, яке приймається в нарадчій кімнаті та оформлюється вмотивованою ухвалою.
3. У разі усунення присяжного до складу суду включається запасний присяжний, після чого судовий розгляд продовжується, або, у разі відсутності запасного присяжного, здійснюється відбір нового присяжного в порядку, передбаченому цим параграфом, після чого судове провадження розпочинається з початку.
		
Стаття 462. Порядок наради і голосування в суді присяжних
1. Нарада присяжних проходить у нарадчій кімнаті суду. Нарадою суду присяжних керує головуючий, який послідовно ставить на обговорення питання, проводить відкрите голосування і веде підрахунок голосів.
2. Усі питання вирішуються простою більшістю голосів. Головуючий голосує останнім.
3. Ніхто зі складу суду присяжних не має права утримуватися від голосування, крім випадку, коли вирішується питання про міру покарання, а суддя чи присяжний голосував за виправдання обвинуваченого. У цьому разі голос того, хто утримався, додається до голосів, поданих за рішення, яке є найсприятливішим для обвинуваченого. При виникненні розбіжностей про те, яке рішення для обвинуваченого є більш сприятливим, питання вирішується шляхом голосування.
4. Кожен із складу суду присяжних має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
5. У випадку, коли серед більшості складу суду, яка ухвалила рішення, відсутні професійні судді, головуючий зобов'язаний надати допомогу присяжним у складенні судового рішення.
		
ІV.  ЧАСТИНА
АПЕЛЯЦІЙНА  ІНСТАНЦІЯ
		
Глава 1. Провадження в суді апеляційної інстанції за результатами рішень позовного , наказного та окремого провадження
		
Стаття 463.Суд апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції – Апеляційна палата Вищого суду з питань інтелектуальної власності. 
		
Стаття 464. Право апеляційного оскарження
1. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
2. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 466 цього Закону. 		
Стаття 465. Ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду
1. Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 
1) відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасуванні судового наказу; 
2) забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову; 
3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 
4) відмови у відкритті провадження у справі; 
5) відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності; 
6) передачі справи на розгляд іншому суду; 
7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 
8) визнання мирової угоди за клопотанням сторін; 
9) визначення розміру судових витрат; 
10) внесення виправлень у рішення; 
11) відмови ухвалити додаткове рішення; 
12) роз'яснення рішення; 
13) зупинення провадження у справі; 
14) закриття провадження у справі; 
15) залишення заяви без розгляду; 
16) залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду; 
17) відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами;
18) видачі дубліката виконавчого листа; 
19) поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; 
20) відстрочки і розстрочки, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; 
21)  оголошення розшуку відповідача (боржника); 
22) примусового проникнення до житла; 
23) звернення стягнення на грошові кошти, що знаходяться на рахунках; 
24) тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;
25) заміни сторони виконавчого провадження; 
26) визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 
27) рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; 
28) повороту виконання рішення суду; 
29) виправлення помилки у виконавчому листі або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; 
30) відмови в поновленні втраченого судового провадження; 
31) відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 
32) повернення заяви про скасування рішення третейського суду.
2. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. 
3. У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 2, 7, 9, 18 - 30 частини першої цієї статті, до апеляційного суду передаються лише копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності апеляційний суд може витребувати також копії інших матеріалів справи. 
4. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.
		
Стаття 466. Строки апеляційного оскарження
1. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. 
2. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. 
		
Стаття 467. Форма і зміст апеляційної скарги 
1. Апеляційна скарга подається у письмовій формі. 
2. В апеляційній скарзі мають бути зазначені: 
1) найменування суду, до якого подається скарга; 
2) ім'я (найменування) особи, яка подає скаргу, її місце проживання або місцезнаходження; 
3) ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження; 
4) рішення або ухвала, що оскаржуються; 
5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); 
6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; 
7) клопотання особи, яка подала скаргу; 
8) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. 
3. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. 
4. До апеляційної скарги, поданої представником, має бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо ці документи раніше не подавалися. 
5. До апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. 
		
Стаття 468. Порядок подання апеляційної скарги 
1. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. 
2. Суд першої інстанції на наступний день після закінчення строку для подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до апеляційного суду. Апеляційні скарги, що надійшли після цього, не пізніше наступного робочого дня після їхнього надходження направляються до апеляційного суду. 
		
Стаття 469. Відкриття апеляційного провадження у справі
1. Справа реєструється в апеляційному суді у порядку, згідно автоматизованого документообігу суду визначеному у статті 48 цього Закону, та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Протягом трьох днів після надходження справи суддя-доповідач вирішує питання про відкриття апеляційного провадження. 
2. До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 476 цього Закону, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 139 цього Закону. 
3. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 466 цього Закону, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
4. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
5. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
6. Суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо:
1) справа не підлягає апеляційному розгляду;
2) є ухвала про закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою особи від апеляційної скарги;
3) є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.
7. Про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу. Копія ухвали про повернення апеляційної скарги або про відмову у відкритті апеляційного провадження разом із доданими до скарги матеріалами надсилається особі, яка подавала апеляційну скаргу, а апеляційна скарга залишається у справі. Іншим особам, які беруть участь у справі, надсилається копія відповідної ухвали.
8. Ухвала про повернення апеляційної скарги, про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі може бути оскаржена в касаційному порядку.
9. При надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки. 
		
Стаття 470. Надіслання копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів особам, які беруть участь у справі  
1. Апеляційний суд не пізніше наступного дня після постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду надсилає копії, апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів особам, які беруть участь у справі, і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані ними заперечення на апеляційну скаргу. 
		
Стаття 471. Приєднання до апеляційної скарги
1. Особи, які беруть участь у справі, мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. 
2. Заяву про приєднання до апеляційної скарги може бути подано до початку розгляду справи в апеляційному суді. 
3. До заяви про приєднання до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
		
Стаття 472. Доповнення, зміна апеляційної скарги або відкликання її чи відмова від неї
1. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. 
2. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді, а друга сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині. 
3. При відкликанні апеляційної скарги суддя, який готував справу до розгляду в апеляційному суді, постановляє ухвалу про повернення скарги. 
4. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні. Повторне оскарження цього рішення, ухвали з тих самих підстав не допускається. 
5. Визнання апеляційної скарги другою стороною враховується апеляційним судом у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.		
Стаття 473. Підготовка розгляду справи апеляційним судом
1. Протягом десяти днів з дня отримання справи суддя-доповідач вчиняє такі дії: 
1) з'ясовує питання про склад осіб, які беруть участь у справі; 
2) визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; 
3) з'ясовує обставини, на які посилаються сторони та інші особи, які беруть участь у справі, як на підставу своїх вимог і заперечень; 
4) з'ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються сторонами та іншими особами; 
5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 
6) за клопотанням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про виклик свідків, призначення судової експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 
7) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 
8) вчиняє інші дії, пов'язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи. 
2. Підготовчі дії, визначені пунктами 6 - 8 частини першої цієї статті, здійснюються за правилами, встановленими главою 2 розділу ″ОРГАНІЗАЦІЯ СУДОЧИНСТВА ПОЗОВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ″ цього Закону. 
		
Стаття 474. Призначення справи до розгляду в апеляційному суді
1. Після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка в разі необхідності вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій та призначення справи до розгляду. 
2. Справа має бути призначена до розгляду у розумний строк, але не пізніше семи днів після закінчення дій підготовки справи до розгляду. 
		
Стаття 475. Межі розгляду справи апеляційним судом
1. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
2. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. 
3. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. 
4. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі. 
		
Стаття 476. Строк розгляду апеляційної скарги 
1. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. 
2. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу. 
		
Стаття 477. Порядок розгляду справи апеляційним судом
1. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою. 
2. Суддя-доповідач доповідає зміст рішення (ухвали), яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення (ухвали), встановлюватися обставини і досліджуватися докази. 
3. Після доповіді судді-доповідача пояснення дає особа, яка подала апеляційну скаргу. Якщо апеляційні скарги подали обидві сторони, - першим дає пояснення позивач. Далі дають пояснення інші особи, які беруть участь у справі. 
4. Закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами, апеляційний суд надає особам, які беруть участь у справі, можливість виступити у судових дебатах в такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення. 
5. На початку судового засідання суд може оголосити про час, який відводиться для судових дебатів. Кожній особі, яка бере участь у розгляді справи в апеляційному суді, надається однаковий проміжок часу для виступу. 
6. Після закінчення дебатів суд виходить до нарадчої кімнати. 
7. У разі потреби під час розгляду справи може бути оголошено перерву або розгляд її відкладено. 
		
Стаття 478. Наслідки неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі
1. Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. 
2. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. 
		
Стаття 479. Відмова позивача від позову та мирова угода сторін
1. В апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. 
		
Стаття 480. Повноваження апеляційного суду
1. За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: 
1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; 
2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; 
3) змінити рішення; 
4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду. 
2. За наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право: 
1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін; 
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу; 
3) змінити ухвалу; 
4) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
3. За наслідками розгляду скарги на судовий наказ апеляційний суд має право: 
1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення судового наказу без змін; 
2) постановити ухвалу про скасування судового наказу та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 
3) змінити судовий наказ. 
Ухвала апеляційного суду про відхилення апеляційної скарги на судовий наказ і залишення судового наказу без змін є остаточною і оскарженню не підлягає. 
		
Стаття 481. Підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін
1. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
2. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. 
		
Стаття 482. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення
1. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 
1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 
3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 
4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. 
2. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. 
3. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
		
Стаття 483. Підстави для скасування судового наказу 
1. Судовий наказ підлягає скасуванню в апеляційному порядку, якщо апеляційний суд встановить відсутність між стягувачем та боржником спірних правовідносин, на основі яких була заявлена вимога, передбачена частиною першою статті 120  цього Закону. 
2. Ухвала апеляційного суду про скасування судового наказу є остаточною і оскарженню не підлягає. 
		
Стаття 484. Підстави для скасування рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду
1. Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 228 і 230 цього Закону. 
2. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті. 
		
Стаття 485. Підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції 
1. Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 
1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 
3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 
4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
		
Стаття 486. Підстави для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції або зміни чи скасування ухвали
1. Розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 
1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 
2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування. 
		
Стаття 487. Порядок ухвалення рішень та постановлення ухвал апеляційним судом
1. Апеляційний суд ухвалює рішення та постановляє ухвалу за правилами статтей 463 - 486 цього Закону з винятками і доповненнями, зазначеними у статтях 488 - 490 цього Закону. 
2. Рішення апеляційного суду оформлюється суддею-доповідачем і підписується всім складом суду, який розглядав справу. 
		
Стаття 488. Ухвала та рішення апеляційного суду
1. Розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу у випадках: 
1) відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін; 
2) скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції; 
3) скасування рішення суду із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду; 
4) відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін; 
5) зміни ухвали суду першої інстанції; 
6) скасування ухвали та вирішення питання по суті. 
2. Апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення. 
		
Стаття 489. Зміст ухвали апеляційного суду
1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з: 
1) вступної частини із зазначенням: 
часу і місця її постановлення; 
найменування суду; 
прізвищ та ініціалів головуючого і суддів; 
прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; 
найменування справи та повних імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 
2) описової частини із зазначенням: 
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; 
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; 
узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; 
встановлених судом першої інстанції обставин; 
3) мотивувальної частини із зазначенням: 
мотивів, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 
4) резолютивної частини із зазначенням: 
висновку апеляційного суду; 
розподілу судових витрат; 
строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 
2. У разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення. 
3. У разі скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в ухвалі має бути зазначено, які порушення закону були допущені судом першої інстанції. 

Стаття 490. Зміст рішення апеляційного суду
1. Рішення апеляційного суду складається з: 
1) вступної частини із зазначенням: 
часу і місця його ухвалення; 
найменування суду; 
прізвищ та ініціалів головуючого і суддів; 
прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; 
найменування справи та повних імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 
2) описової частини із зазначенням: 
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції; 
короткого змісту вимог апеляційної скарги; 
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; 
узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; 
3) мотивувальної частини із зазначенням: 
мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; 
встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; 
чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; 
назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 
4) резолютивної частини із зазначенням: 
висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; 
висновку апеляційного суду по суті позовних вимог; 
розподілу судових витрат; 
строку і порядку набрання рішенням законної сили та його оскарження. 
		
Стаття 491. Проголошення рішення та ухвали апеляційним судом
1. Рішення та ухвали апеляційного суду проголошуються за правилами, встановленими статтею 240  цього Закону. 

Стаття 492. Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до апеляційного суду після закінчення апеляційного розгляду справи
1. Якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Законом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. 
2. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 480 цього Закону. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду. 
		
Стаття 493. Законна сила рішення і ухвали апеляційного суду
1. Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. 
		
Стаття 494. Окрема ухвала апеляційного суду
1. Апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 234 цього Закону, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції. 

Стаття 495. Оформлення судових рішень, видача або направлення їх сторонам та іншим особам, які брали участь у справі
1. Судові рішення апеляційного суду оформлюються, видаються або надсилаються в порядку, встановленому статтею 244 цього Закону. 
2. Копії судових рішень апеляційного суду повторно видаються судом першої інстанції, де зберігається справа. 
		
Стаття 496. Повернення справи
1. Після закінчення апеляційного провадження справа у семиденний строк направляється до суду першої інстанції, який її розглянув. 
		
Глава 2. Провадження в суді апеляційної інстанції за результатами рішень кримінального провадження
		
Стаття 497. Судові рішення, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку
1. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 499  цього Закону;
2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Законом.
2. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Законом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
3. В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Законом
		
Стаття 498. Право на апеляційне оскарження
1. Апеляційну скаргу мають право подати:
1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
10) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;
11) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;
12) інші особи у випадках, передбачених цим Законом.
		
Стаття 499. Особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень
1. Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 452 та 453 цього Закону, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
2. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 420 цього Закону.
3. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п'ятою - сьомою статті 474 ″Загальний порядок судового провадження на підставі угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України, в тому числі не роз’яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз’яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи статті 474 ″Загальний порядок судового провадження на підставі угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України;
3) прокурором виключно з підстав затвердження у кримінальному провадженні судом угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв'язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи.
4. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ″Загальний порядок судового провадження на підставі угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України, в тому числі не роз’яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 ″Ініціювання та укладення угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України угода не може бути укладена.
		
Стаття 500. Порядок і строки апеляційного оскарження
1. Апеляційна скарга подається:
1) на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення;
2) на ухвали слідчого судді - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
2. Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Законом, може бути подана:
1) на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення;
2) на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення;
3) на ухвалу слідчого судді - протягом п'яти днів з дня її оголошення.
3. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 453 цього Закону, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
4. Протягом строку апеляційного оскарження матеріали кримінального провадження ніким не можуть бути витребувані із суду. У цей строк суд зобов'язаний надати учасникам судового провадження за їх клопотанням можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.
		
Стаття 501. Вимоги до апеляційної скарги
1. Апеляційна скарга подається в письмовій формі.
2. В апеляційній скарзі зазначаються:
1) найменування суду апеляційної інстанції;
2) прізвище, ім'я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;
4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;
6) перелік матеріалів, які додаються.
3. Якщо особа не бажає брати участь у апеляційному розгляді, вона зазначає це в апеляційній скарзі.
4. Якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.
5. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо апеляційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, то до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
6. До апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів надаються копії в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга. Цей обов'язок не поширюється на обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом або тримається під вартою.
		
Стаття 502. Дії суду першої інстанції після одержання апеляційних скарг
1. Суд першої інстанції через три дні після закінчення строку апеляційного оскарження судового рішення надсилає отримані апеляційні скарги разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції.
2. Апеляційні скарги, що надійшли після направлення матеріалів кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня після їх надходження направляються до суду апеляційної інстанції.
		
Стаття 503. Прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції
1. Апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 501 цього Закону і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
		
Стаття 504. Залишення апеляційної скарги без руху, її повернення або відмова відкриття провадження
1. Суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 510 цього Закону, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.
2. Якщо особа усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду апеляційної інстанції. Протягом трьох днів після усунення недоліків апеляційної скарги і за відсутності перешкод суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
3. Апеляційна скарга повертається, якщо:
1) особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк;
2) апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу;
3) апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції;
4) апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
4. Суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 499 цього Закону.
5. Копія ухвали про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
6. Ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
7. Залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.
		
Стаття 505. Наслідки подання апеляційної скарги
1. Подання апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду зупиняє набрання ними законної сили та їх виконання, крім випадків, встановлених цим Законом.
2. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Законом.
		
Стаття 506. Підготовка до апеляційного розгляду
1. Суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції:
1) надсилає копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копіями апеляційних скарг, інформацією про їхні права та обов'язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на апеляційну скаргу;
2) пропонує учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу;
3) вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу;
4) вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду.
2. Усі судові рішення судді-доповідача під час підготовки до апеляційного розгляду викладаються у формі ухвали. Копії ухвал надсилаються учасникам судового провадження.
3. Після закінчення підготовки до апеляційного розгляду суддя-доповідач постановляє ухвалу про закінчення підготовки та призначення апеляційного розгляду.
4. Обвинувачений підлягає обов'язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов'язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
		
Стаття 507. Заперечення на апеляційну скаргу
1. Особи, зазначені у статті 498 цього Закону, мають право подати до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції в письмовій формі протягом встановленого судом апеляційної інстанції строку.
2. У запереченні на апеляційну скаргу зазначається:
1) найменування суду апеляційної інстанції;
2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;
4) номер кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, якщо він повідомлений судом апеляційної інстанції;
5) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги;
6) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає заперечення на апеляційну скаргу;
7) перелік матеріалів, які додаються.
3. У запереченні на апеляційну скаргу зазначається, чи бажає особа взяти участь в апеляційному розгляді.
4. Заперечення на апеляційну скаргу підписується особою, яка його подає		
Стаття 508. Відмова від апеляційної скарги, зміна і доповнення апеляційної скарги під час апеляційного провадження
1. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого.
2. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв'язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
3. До початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.
4. Внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.
		
Стаття 509. Межі перегляду судом апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
2. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов'язаний прийняти таке рішення.
3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
4. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
		
Стаття 510. Апеляційний розгляд
1. Апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
2. Після виконання дій, передбачених статтями 413 - 416 цього Закону, і вирішення клопотань суддя-доповідач у необхідному обсязі доповідає зміст оскарженого судового рішення, доводи учасників судового провадження, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях, і з'ясовує, чи підтримують свої апеляційні скарги особи, які їх подали.
3. Для висловлення доводів, а також у судових дебатах першій надається слово особі, яка подала апеляційну скаргу. Якщо апеляційні скарги подали обидві сторони кримінального провадження, першим висловлює доводи обвинувачений. Після цього слово надається іншим учасникам судового провадження.
4. Неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Закону або рішенням суду апеляційної інстанції є обов'язковою, апеляційний розгляд відкладається.
5. Перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції обвинуваченому, який брав участь в апеляційному розгляді, надається останнє слово.
		
Стаття 511. Письмове апеляційне провадження
1. Суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
2. Якщо під час письмового провадження суд апеляційної інстанції дійде висновку, що необхідно провести апеляційний розгляд, він призначає такий розгляд.
3. Якщо проводилося письмове апеляційне провадження, копія судового рішення апеляційної інстанції надсилається учасникам судового провадження протягом трьох днів з дня його підписання.

		
Стаття 512. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги
1. За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити вирок або ухвалу без змін;
2) змінити вирок або ухвалу;
3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;
4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;
5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;
6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
2. За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, крім рішень, передбачених пунктами 1 - 5 частини першої цієї статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження:
1) до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження;
2) до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.
3. За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
		
Стаття 513. Зміна вироку або ухвали суду судом апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:
1) пом'якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;
2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;
3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;
4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
2. Суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі:
1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння;
2) пом'якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.
		
Стаття 514. Підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції
1. Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:
1) неповнота судового розгляду;
2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
2. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
3. Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати ухвалу про незастосування примусових заходів медичного або виховного характеру лише з мотивів істотного порушення прав особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування таких заходів.
		
Стаття 515. Неповнота судового розгляду
1. Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з'ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:
1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з'ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;
2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
		
Стаття 516. Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження
1. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:
1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;
2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;
3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;
4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
2. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
		
Стаття 517. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону
1. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
2. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:
1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито;
2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 394 чи статтею 452 цього Закону, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов'язковою;
4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов'язковою;
5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
6) порушено правила підсудності;
7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
		
Стаття 518. Неправильне застосування закону 
1. Неправильним застосуванням закону, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;
2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;
3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;
4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону.
		
Стаття 519. Невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого
1. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.
		
Стаття 520. Підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції
1. Суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 517 цього Закону;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
2. Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
3. Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
		
Стаття 521. Особливості нового розгляду судом першої інстанції
1. Після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження здійснює судове провадження згідно з вимогами цього Закону в іншому складі суду.
2. При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
3. При новому розгляді в суді першої інстанції питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру правова кваліфікація діяння, передбаченого законом, як більш тяжкого допускається за умови, якщо на цій підставі було подано апеляційну скаргу прокурором чи потерпілим або його представником.
		
Стаття 522. Закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 357 цього Закону, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження		
Стаття 523. Судові рішення суду апеляційної інстанції
1. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 512 цього Закону, суд апеляційної інстанції ухвалює вирок. Будь-яке інше рішення суд апеляційної інстанції приймає у формі ухвали.
2. Судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються, проголошуються, видаються, роз'яснюються або надсилаються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтями 457 - 462 цього Закону.
		
Стаття 524. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
1) вступної частини із зазначенням:
дати і місця її постановлення;
найменування суду апеляційної інстанції, прізвищ та ініціалів суддів і секретаря судового засідання;
найменування (номера) кримінального провадження;
прізвища, ім'я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання;
закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа;
імен (найменувань) учасників судового провадження;
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
3) резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги;
рішення щодо запобіжного заходу;
розподілу процесуальних витрат;
строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
3. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
		
Стаття 525. Вирок, ухвала про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру суду апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
2. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
3. Суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру і постановляє свою ухвалу у разі:
1) необхідності правової кваліфікації діяння, передбаченого законом, як більш тяжкого;
2) застосування більш суворого виду примусових заходів медичного чи виховного характеру;
3) скасування необґрунтованої ухвали суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру та закриття кримінального провадження щодо неосудного або неповнолітнього з тих мотивів, що вони не вчинили діяння, передбаченого законом.
		
Стаття 526. Недопустимість погіршення правового становища обвинуваченого
1. Обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв'язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
2. Виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання.
3. Ухвала суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру може бути скасована у зв'язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, та суворіший вид примусових заходів медичного чи виховного характеру лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
4. Ухвала суду першої інстанції про відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру та закриття кримінального провадження щодо неосудного або неповнолітнього з тих мотивів, що вони не вчинили діяння, передбачене законом, може бути скасована лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
5. Ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
		
Стаття 527. Порядок перевірки ухвал слідчого судді
1. Отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.
2. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
		
Стаття 528. Повернення матеріалів кримінального провадження
1. Після закінчення апеляційного провадження матеріали кримінального провадження не пізніш як у семиденний строк, а у провадженні за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді - не пізніш як у триденний строк, направляються до суду першої інстанції.
		
V.  ЧАСТИНА
КАСАЦІЙНА  ІНСТАНЦІЯ
		
ПЕРШИЙ РОЗДІЛ.  
ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ  ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ПОЗОВНОГО, НАКАЗНОГО ТА ОКРЕМОГО ПОВАДЖЕННЯ 		
Стаття 529. Суд касаційної інстанції
1. Касаційною інстанцією є Палата для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду Верховного Суду,  яка має право перегляду рішень Вищого суду з питань інтелектуальної власності в разі порушення матеріальних або процесуальних норм судом першої інстанції та/або апеляційної інстанції.		
Стаття 530. Право касаційного оскарження
1. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.
2. Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
		
Стаття 531. Строк на касаційне оскарження
1. Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. 
2. У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк. 
		
Стаття 532. Форма і зміст касаційної скарги
1. Касаційна скарга подається у письмовій формі. 
2. У касаційній скарзі повинно бути зазначено: 
1) найменування суду, до якого подається скарга; 
2) ім'я (найменування) особи, яка подає скаргу, її місце проживання або місцезнаходження; 
3) ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження; 
4) рішення (ухвала), що оскаржується; 
5) в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; 
6) клопотання особи, яка подає скаргу; 
7) перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги. 
3. Касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. 
4. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника. 
5. До касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також копії оскаржуваних рішень (ухвал) судів першої та апеляційної інстанцій. 
		
Стаття 533. Порядок подання касаційної скарги
1. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, де вона реєструється в порядку, встановленому за нормами статті 48 цього Закону, та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. 
		
Стаття 534. Відкриття касаційного провадження у справі 
1. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 532 цього Закону, суддя-доповідач протягом трьох днів вирішує питання про відкриття касаційного провадження, про що постановляє відповідну ухвалу, витребовує справу, надсилає копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів особам, які беруть участь у справі, і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на касаційну скаргу. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суддя-доповідач у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду. 
2. У разі якщо касаційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 532 цього Закону, а також у разі несплати суми судового збору залишається без руху та повертається шляхом надсилання на адресу скаржника, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала.
3. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 325 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків або навести інші підстави для поновлення строку.
4. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.
5. Незалежно від поважності причини пропуску строку касаційного оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту набрання оскаржуваним судовим рішенням законної сили.
6. Суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо: 
1) справа не підлягає касаційному розгляду за цим Законом; 
2) справа не переглядалася в апеляційному порядку; 
3) є ухвала про закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою цієї особи від касаційної скарги на це саме рішення чи ухвалу; 
4) є ухвала про відхилення касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу; 
5) касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. 
7. Неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права є підставою для відкриття касаційного провадження незалежно від обґрунтованості касаційної скарги. 
8. Копія ухвали про повернення касаційної скарги або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а касаційна скарга залишається в суді касаційної інстанції. 
		
Стаття 535. Приєднання до касаційної скарги
1. Особи, які беруть участь у справі, мають право приєднатися до касаційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До касаційної скарги мають право приєднатися особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права і обов'язки. 
2. Заява про приєднання до касаційної скарги може бути подана протягом трьох днів з дня одержання копії касаційної скарги. 
3. До заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.
		
Стаття 536. Доповнення, зміна касаційної скарги або відкликання її та відмова від неї
1. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. 
2. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи у суді касаційної інстанції. 
3. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного провадження. Про прийняття відмови від скарги та закриття касаційного провадження суд постановляє ухвалу. 
4. При відкликанні касаційної скарги суддя, який готує справу до розгляду в суді касаційної інстанції, постановляє ухвалу про повернення скарги. 
5. У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги повторне оскарження цих рішень, ухвал цією особою не допускається		
Стаття 537. Строки розгляду касаційної скарги 
1. Касаційна скарга на рішення, передбачені пунктом 1 частини першої статті 530 цього Закону, має бути розглянута протягом одного місяця, а на ухвали, передбачені пунктом 2 частини першої статті 530 цього Закону, - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі. 
		
Стаття 538. Підготовка справи до касаційного розгляду
1. Після отримання справи суддя-доповідач протягом десяти днів готує доповідь, у якій викладає обставини, необхідні для ухвалення рішення суду касаційної інстанції, з'ясовує питання про склад осіб, які беруть участь у справі. 
		
Стаття 539. Попередній розгляд справи
1. Попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у нарадчій кімнаті без повідомлення осіб, які беруть участь у справі. 
2. У попередньому судовому засіданні суддя-доповідач доповідає колегії суддів про проведення підготовчої дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. 
3. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
4. Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення. 
5. Суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоч один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду. 
		
Стаття 540. Порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
1. У касаційному порядку справа розглядається колегією у складі п'яти суддів без повідомлення осіб, які беруть участь у справі. У разі наявності клопотань сторін справи особи, які брали участь у справі, мають бути викликані для надання пояснень у справі. 
2. Головуючий відкриває судове засідання і оголошує, яка справа, за чиєю скаргою та на рішення, ухвалу якого суду розглядається. 
3. Суддя-доповідач доповідає в необхідному обсязі зміст оскаржуваного рішення суду та доводи касаційної скарги. 
4. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, дають свої пояснення, першою дає пояснення сторона, яка подала касаційну скаргу. Якщо рішення оскаржили обидві сторони, першим дає пояснення позивач. Суд може обмежити тривалість пояснень, встановивши для всіх осіб, які беруть участь у справі, рівний проміжок часу, про що оголошується на початку судового засідання. 
5. У своїх поясненнях сторони та інші особи, які беруть участь у справі, можуть наводити тільки ті доводи, які стосуються підстав касаційного розгляду справи. 
6. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд виходить до нарадчої кімнати. 
7. У разі потреби під час розгляду справи може бути оголошено перерву або розгляд її відкладено. 
		
Стаття 541. Відмова позивача від позову та укладення сторонами мирової угоди
1. Незалежно від того, за касаційною скаргою кого з осіб, які беруть участь у справі, було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Закону, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. 
		
Стаття 542. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції
1. Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
2. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
3. Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. 
		
Стаття 543. Повноваження суду касаційної інстанції
1. За наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право: 
1) постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін; 
2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції; 
3) постановити ухвалу про скасування рішення апеляційного суду і залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, що було помилково скасоване апеляційним судом; 
4) постановити ухвалу про скасування судових рішень і закрити провадження в справі або залишити заяву без розгляду; 
5) скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. 
2. За наслідками розгляду касаційної скарги на ухвалу суд касаційної інстанції має право: 
1) постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення ухвали без змін; 
2) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої або апеляційної інстанції; 
3) змінити або скасувати ухвалу і вирішити питання по суті; 
4) скасувати ухвалу і залишити в силі ухвалу, що була помилково скасована апеляційним судом. 
		
Стаття 544. Підстави для відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін
1. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
2. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань. 
		
Стаття 545. Підстави для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд
1. Підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
2. Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
3. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
4. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. 
		
Стаття 546. Підстави для скасування судових рішень і залишення в силі судового рішення, скасованого помилково 
1. Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції. 
		
Стаття 547. Підстави для скасування рішення із закриттям провадження в справі або залишенням заяви без розгляду
1. Судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 228 і 229 цього Закону. 
2. Якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті. 

		
Стаття 548. Підстави для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення або зміни рішення
1. Суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню. 
		
Стаття 549. Підстави для відхилення касаційної скарги на ухвалу суду або її зміни чи скасування
1. Розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції: 
1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону; 
2) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення; 
3) змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено всупереч нормам процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування. 
		
Стаття 550. Порядок ухвалення рішення та постановлення ухвал судом касаційної інстанції
1. Суд касаційної інстанції ухвалює рішення та постановляє ухвалу відповідно до правил, встановлених цим Законом з винятками і доповненнями, зазначеними в статтях 551 - 553 цього Закону. 
2. Жоден із суддів не має права утримуватися від висловлення думки з питань, які обговорюються, та щодо правильності судового рішення, що оскаржене. 
3. Рішення або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею-доповідачем і підписується всім складом суду, який розглядав справу. 
4. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. 
		
Стаття 551. Ухвала та рішення суду касаційної інстанції
1. Розглянувши справу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу у разі: 
1) відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін; 
2) скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд; 
3) скасування судових рішень із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду; 
4) скасування судових рішень і залишення в силі судового рішення, що було помилково скасоване апеляційним судом; 
5) відхилення касаційної скарги і залишення ухвали без змін; 
6) зміни ухвали або скасування ухвали та вирішення питання по суті; 
7) скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і передання справи для продовження розгляду до суду першої або апеляційної інстанції. 
2. Суд касаційної інстанції ухвалює рішення у разі скасування судових рішень і ухвалення нового або зміни рішення. 
		
Стаття 552. Зміст ухвали суду касаційної інстанції
1. В ухвалі суду касаційної інстанції зазначаються: 
1) час і місце її постановлення; 
2) найменування суду, прізвища та ініціали головуючого та суддів; 
3) найменування справи та імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 
4) короткий зміст заявлених вимог; 
5) посилання на рішення суду першої та апеляційної інстанцій; 
6) узагальнені доводи касаційної скарги; 
7) мотиви суду з посиланням на закон, яким він керувався; 
8) наслідки розгляду касаційної скарги, які формулюються у резолютивній частині із зазначенням висновку суду касаційної інстанції, розподілу судових витрат, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 
2. У разі відхилення касаційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення. 
3. У разі скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд, скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і передання справи для продовження розгляду в ухвалі суду касаційної інстанції має бути зазначено, які порушення права були допущені судом першої або апеляційної інстанції. 
		
Стаття 553. Зміст рішення суду касаційної інстанції
1. У рішенні суду касаційної інстанції зазначаються: 
1) час і місце його ухвалення; 
2) найменування суду, прізвища та ініціали головуючого та суддів; 
3) найменування справи та імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 
4) короткий зміст заявлених вимог; 
5) посилання на рішення суду першої та апеляційної інстанцій, встановлені факти і визначені відповідно до них правовідносини; 
6) узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу; 
7) мотиви, на підставі яких суд касаційної інстанції змінив або скасував судове рішення і ухвалив нове; 
8) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 
9) назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, якими суд керувався; 
10) висновок суду про скасування або зміну рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, вказівку щодо розподілу судових витрат, строку і порядку набрання рішенням законної сили.		
Стаття 554. Оголошення судом касаційної інстанції про прийняте рішення (ухвалу) 
1. Про прийняте рішення (ухвалу) суд касаційної інстанції у судовому засіданні оголошує особам, які беруть участь у справі.		
Стаття 555. Порядок розгляду касаційної скарги, що надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи
1. Якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Законом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими цим Законом. 
2. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першій цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює рішення відповідно до статей 552 і 553 цього Закону. 
		
Стаття 556. Законна сила рішення і ухвали суду касаційної інстанції
1. Рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. 
2. З моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу. 
3. Постанова касаційної інстанції є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.
4. Якщо міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною встановлено порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом, - то на підставі заяви про перегляд приймається судове рішення, яке скасовує всі рішення по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів).
5. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті, подається до суду касаційної інстанції не пізніше одного місяця з дня, коли особі, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного.
6. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті подається у письмовій формі, де зазначаються:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) ім'я (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, та осіб, які беруть участь у справі, а також їхні номери засобів зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбаченого пунктом 4 цієї статті;
4) вимоги особи, яка подає заяву про скасування всіх рішення по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів);
5) реквізити банківського рахунку заявника (у разі присудження виплати суми компенсації на користь заявника у рішенні міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною); 
6) перелік додатків.
7. До заяви, зазначеної у пункті 6 цієї статі додаються:
1) перелік та копії всіх рішень по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів) матеріалів, що додаються;
2) текст копії з оригіналу та текст перекладу рішення, постановленого міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, завіреного за процедурою апостиль.
8. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті розглядається не пізніше десяти робочих днів  з дати подання її до касаційної інстанції.
9. Рішення суду касаційної інстанції, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті оприлюднюється не пізніше трьох робочих днів  надсилається (видається нарочним) заявнику, Міністерству юстиції України та оприлюднюється на сайті суду.
10. У разі присудження виплати суми компенсації на користь заявника у рішенні міжнародної судової установи, - примірник рішення суду касаційної інстанції, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті надсилається до Міністерства фінансів України з супровідним листом про фінансове забезпечення платіжних вимог.

Стаття 557. Окрема ухвала суду касаційної інстанції
1. Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 234 цього Закону, може постановити окрему ухвалу. Суд також може постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої або апеляційної інстанції, які не є підставою для скасування їх рішення чи ухвали. 
		
Стаття 558. Оформлення судових рішень суду касаційної інстанції, видача та направлення їх особам, які беруть участь у справі
1. Судові рішення суду касаційної інстанції оформлюються, видаються або надсилаються в порядку, встановленому статтею 244 цього Закону. 
2. Копії судових рішень суду касаційної інстанції повторно видаються судом першої інстанції, де зберігається справа. 
		
Стаття 559. Повернення справ
1. Після закінчення касаційного провадження справа протягом десяти днів повертається до суду, який її розглядав. 
		
ДРУГИЙ РОЗДІЛ.  
ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ  ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ КРИМІНАЛЬНОГО ПОВАДЖЕННЯ		
Стаття 560. Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку
1. У касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
2. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Законом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
3. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку:
1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 ″Загальний порядок судового провадження на підставі угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України, у тому числі не роз’яснення засудженому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 ″Загальний порядок судового провадження на підставі угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України; не роз’яснення потерпілому наслідків укладення угоди;
3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 ″Ініціювання та укладення угоди″ Кримінального процесуального Кодексу України угода не може бути укладена.
4. Ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
		
Стаття 561. Право на касаційне оскарження
1. Касаційну скаргу мають право подати:
1) засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого;
2) виправданий, його законний представник чи захисник - у частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник чи захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
10) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи.
2. Особам, які мають право подати касаційну скаргу, надається можливість ознайомитися в суді з матеріалами кримінального провадження для вирішення питання про подання касаційної скарги.

Стаття 562. Порядок і строки касаційного оскарження
1. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
2. Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
3. Протягом строку, встановленого на касаційне оскарження, матеріали кримінального провадження ніким не можуть бути витребувані з суду, який виконує судове рішення, окрім суду касаційної інстанції.

Стаття 563. Вимоги до касаційної скарги
1. Касаційна скарга подається в письмовій формі.
2. У касаційній скарзі зазначаються:
1) найменування суду касаційної інстанції;
2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, що оскаржується;
4) обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
5) вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції;
6) перелік матеріалів, які додаються.
3. Якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі.
4. Касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
5. До касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
6. До касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.
		
Стаття 564. Відкриття касаційного провадження
1. Суд касаційної інстанції відкриває касаційне провадження протягом п'яти днів з дня надходження касаційної скарги, якщо немає підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги або відмови у відкритті касаційного провадження. Питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції вирішує без виклику сторін кримінального провадження.
2. Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо:
1) касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку;
2) з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
3. Суд касаційної інстанції вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам статті 563  цього Закону.
4. Суд касаційної інстанції не вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, якщо оскаржується судове рішення, яким згідно з положеннями статті 573 цього Закону судом апеляційної інстанції було погіршено становище підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого.
5. Про відкриття або про відмову у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
6. Копія ухвали про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надсилається особі, яка подала касаційну скаргу.
		
Стаття 565. Залишення касаційної скарги без руху або її повернення
1. Суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 563 цього Закону, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала касаційну скаргу.
2. Якщо особа усунула недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду касаційної інстанції. Протягом п'яти днів після усунення недоліків касаційної скарги чи закінчення строку, встановленого для усунення недоліків касаційної скарги, суд касаційної інстанції вирішує питання про відкриття касаційного провадження.
3. Касаційна скарга повертається, якщо:
1) особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк;
2) її подала особа, яка не має права подавати касаційну скаргу;
3) вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Копія ухвали про повернення касаційної скарги невідкладно надсилається особі, яка подала касаційну скаргу, разом з касаційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
4. Залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Законом, у межах строку на касаційне оскарження.
		
Стаття 566. Підготовка касаційного розгляду
1. Суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження без виклику сторін кримінального провадження:
1) надсилає копії ухвали про відкриття касаційного провадження учасникам судового провадження разом з копіями касаційних скарг, інформацією про їхні права та обов'язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на касаційну скаргу;
2) витребовує матеріали кримінального провадження;
3) вирішує заявлені клопотання;
4) вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються;
5) вирішує інші питання, необхідні для касаційного розгляду.
2. Усі рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки провадження до касаційного розгляду, викладаються у формі ухвали. Копії ухвали надсилаються учасникам судового провадження.
3. Після проведення підготовчих дій та отримання матеріалів кримінального провадження суддя-доповідач постановляє ухвалу про закінчення підготовки та призначення касаційного розгляду.
4. Засуджений підлягає обов'язковому виклику в судове засідання для участі в касаційному розгляді, якщо суд визнає обов'язковою його участь, а засуджений, що тримається під вартою, - також у випадках, якщо про це надійшло його клопотання.
		
Стаття 567. Заперечення на касаційну скаргу
1. Особи, зазначені у статті 561 цього Закону, мають право подати до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу в письмовій формі протягом встановленого судом касаційної інстанції строку.
2. Заперечення на касаційну скаргу має містити:
1) найменування суду касаційної інстанції;
2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування), поштову адресу особи, яка подає заперечення на касаційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адресу електронної пошти, якщо такі є;
3) вказівку на судове рішення, яке оскаржується;
4) номер кримінального провадження в суді касаційної інстанції, якщо він повідомлений судом касаційної інстанції;
5) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги;
6) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає заперечення на касаційну скаргу;
7) перелік матеріалів, які додаються.
3. У запереченні на касаційну скаргу зазначається, чи бажає особа взяти участь у касаційному розгляді.
4. Заперечення на касаційну скаргу підписується особою, яка його подає.
		
Стаття 568. Відмова від касаційної скарги, зміна і доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження
1. Відмова від касаційної скарги, зміна і доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями статті 517 цього Закону.
		
Стаття 569. Межі перегляду судом касаційної інстанції
1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
2. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов'язаний прийняти таке рішення.
		
Стаття 570. Касаційний розгляд
1. Касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
2. Після виконання дій, передбачених статтями 413 - 416 цього Закону, і вирішення клопотань учасників судового провадження суддя-доповідач доповідає в необхідному обсязі зміст судових рішень, що оскаржуються, касаційної скарги та заперечень на неї.
3. Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження висловлюють свої доводи. Першою висловлює доводи особа, яка подала касаційну скаргу. Якщо касаційні скарги подали обидві сторони кримінального провадження, першими висловлюють доводи учасники судового провадження зі сторони захисту. За ними висловлюють доводи інші учасники судового провадження. Суд має право обмежити тривалість висловлення доводів, встановивши для всіх учасників судового провадження однаковий проміжок часу, про що оголошується на початку судового засідання.
4. Неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Закону або рішенням суду касаційної інстанції є обов'язковою, касаційний розгляд відкладається.
5. Після закінчення касаційного розгляду колегія суддів виходить до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення.
		
Стаття 571. Письмове касаційне провадження
1. Суд касаційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
2. Якщо проводилося письмове касаційне провадження, копія судового рішення суду касаційної інстанції надсилається учасникам судового провадження протягом трьох днів з дня після його підписання.
		
Стаття 572. Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги
1. Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
4) змінити судове рішення.
		
Стаття 573. Недопустимість погіршення правового становища виправданого та засудженого
1. Суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
2. Обвинувальний вирок, ухвалений судом першої чи апеляційної інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції може бути скасовано у зв'язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник.
3. Виправдувальний вирок, ухвалений судом першої чи апеляційної інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції може бути скасовано не інакше як на підставі касаційної скарги прокурора, потерпілого чи його представника, а також на підставі касаційної скарги виправданого з мотивів його виправдання.
		
Стаття 574. Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції
1. Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
2) неправильне застосування закону;
3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
2. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 517- 519 цього Закону.
3. Суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок, ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру, ухвалу про закриття кримінального провадження лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого або особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
		
Стаття 575. Новий розгляд справи після скасування судового рішення судом касаційної інстанції
1. Після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду.
2. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
3. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
		
Стаття 576. Закриття кримінального провадження судом касаційної інстанції
1. Суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 357 цього Закону, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.		
Стаття 577. Судові рішення суду касаційної інстанції
1. З усіх процесуальних питань суд касаційної інстанції постановляє ухвали.
2. Судові рішення суду касаційної інстанції ухвалюються, проголошуються, видаються, роз'яснюються або надсилаються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтями 439 - 451 цього Закону.
3. Судове рішення суду касаційної інстанції є остаточним і може бути оскаржене тільки з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.
4. Якщо міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною встановлено порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом, - то на підставі заяви про перегляд приймається судове рішення, яке скасовує всі рішення по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів).
5. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті, подається до суду касаційної інстанції не пізніше одного місяця з дня, коли особі, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного.
6. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті подається у письмовій формі, де зазначаються:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) ім'я (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, та осіб, які беруть участь у справі, а також їхні номери засобів зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбаченого пунктом 4 цієї статті;
4) вимоги особи, яка подає заяву про скасування всіх рішення по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів);
5) поштова адреса та назва адміністрації місця ув'язнення заявника;
6) перелік додатків.
7. До заяви, зазначеної у пункті 6 цієї статі додаються:
1) перелік та копії всіх рішень по даній справі першої, апеляційної та касаційної інстанцій (в т.ч., які стосуються судових наказів) матеріалів, що додаються;
2) текст копії з оригіналу та текст перекладу рішення, постановленого міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, завіреного за процедурою апостиль.
8. Заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті розглядається не пізніше десяти робочих днів  з дати подання її до касаційної інстанції.
9. Рішення суду касаційної інстанції, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті не пізніше трьох робочих днів  надсилається (видається нарочним) заявнику, адміністрації місця ув'язнення заявника, Міністерству юстиції України та оприлюднюється на сайті суду.
10. Адміністрації місця ув'язнення заявника (слідчого ізолятора, арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону, колонії  тощо) зобов’язана негайно звільнити ув'язнену особу на підставі отриманого поштою або передачею нарочним рішення суду касаційної інстанції, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті через захисника.
11. У разі присудження виплати суми компенсації на користь заявника у рішенні міжнародної судової установи, - примірник рішення суду касаційної інстанції, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті надсилається до Міністерства фінансів України з супровідним листом про фінансове забезпечення платіжних вимог.		
Стаття 578. Зміст ухвали суду касаційної інстанції
1. Ухвала суду касаційної інстанції складається з:
1) вступної частини із зазначенням:
дати і місця її постановлення;
найменування суду касаційної інстанції, прізвищ та ініціалів суддів і секретаря судового засідання;
найменування (номера) кримінального провадження;
прізвища, ім'я і по батькові обвинуваченого, засудженого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання;
закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа;
імен (найменувань) учасників судового провадження;
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог касаційної скарги та оскаржених судових рішень;
узагальнених доводів особи, яка подала касаційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин;
мотивів, з яких виходив суд касаційної інстанції при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
3) резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги;
розподілу процесуальних витрат;
строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
2. При залишенні касаційної скарги без задоволення в ухвалі зазначається, якими нормами права спростовуються її доводи.
3. При скасуванні або зміні судових рішень в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.
		
Стаття 579. Повернення матеріалів кримінального провадження
1.	Після закінчення касаційного провадження матеріали кримінального провадження не пізніше як у семиденний строк направляються до суду першої інстанції, якщо інше не випливає з судового рішення суду касаційної інстанції.

		
VІ.  ЧАСТИНА
ПРОВАДЖЕННЯ У ЗВ'ЯЗКУ З НОВОВИЯВЛЕНИМИ ОБСТАВИНАМИ
		
ПЕРШИЙ РОЗДІЛ.  
РОЗГЛЯД СПРАВ ПОЗОВНОГО, НАКАЗНОГО ТА ОКРЕМОГО ПРОВАДЖЕННЯ ЗА НОВОВИЯВЛЕНИМИ ОБСТАВИНАМИ		
Стаття 580. Підстави перегляду
1. Рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. 
2. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок технічного експерта, експерта, судового експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 
3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;
4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 
5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. 
		
Стаття 581. Строк подання заяв про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами
1. Заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. 
При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 580 цього Закону, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.
2. Строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами обчислюється: 
1) у випадках, встановлених пунктом 1 частини другої статті 580 цього Закону, - з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи; 
2) у випадках, встановлених пунктами 2, 3 частини другої статті 580 цього Закону, - з дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили; 
3) у випадках, встановлених пунктом 3 частини другої статті 580 цього Закону, - з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду; 
4) у випадках, встановлених пунктом 4 частини другої статті 580 цього Закону, - з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. 
		
Стаття 582. Суди, що здійснюють перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами
1. Рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ. 
2. Ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції, якою було відхилено скаргу на рішення суду першої чи апеляційної інстанції, в разі перегляду рішення чи ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами втрачає законну силу. 
		
Стаття 583. Форма і зміст заяви
1. Заяви про перегляд рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Закону щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. 
2. У заяві зазначаються: 
1) найменування суду, якому адресується заява; 
2) ім'я (найменування) особи, яка подає заяву, місце її проживання чи місцезнаходження; 
3) інші особи, які брали участь у справі; 
4) дата ухвалення чи постановлення і зміст рішення, ухвали чи судового наказу, про перегляд яких подано заяву; 
5) ново виявлені обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд рішення, ухвали чи судового наказу, і дата їх відкриття або встановлення; 
6) посилання на докази, що підтверджують наявність ново виявлених обставин. 
3. До заяви додаються її копії відповідно до кількості осіб, які брали участь у справі, а також документ про сплату судового збору.
		
Стаття 584. Відкриття провадження за нововиявленими обставинами
1. Заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, що надійшла до суду, передається судді, який визначається у порядку, встановленому  у статті  48  цього Закону.
2. Протягом трьох днів після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 583 цього Закону і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
3. До заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 583 цього Закону, застосовуються правила статті 139 цього Закону.
4. Відкривши провадження за нововиявленими обставинами, суддя надсилає особам, які беруть участь у справі, копії заяви про перегляд і призначає дату, час та місце судового засідання, про що повідомляє осіб, які беруть участь у справі.
		
Стаття 585. Розгляд заяви
1. Заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви. 
2. Розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.
3. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.
		
ДРУГИЙ РОЗДІЛ.  
РОЗГЛЯД СПРАВ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ ЗА НОВОВИЯВЛЕНИМИ ОБСТАВИНАМИ		
Стаття 586. Підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами
1. Судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
2. Ново виявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу,  навмисна  помилковість (неправильність) висновку або складанням висновку під тиском (рецензування, умов подання для включення до автоматизованого розподілу суду) дослідження технічного експерта, експерта, судового експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;
5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
3. Обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
4. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.

Стаття 587. Право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
1.	Учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Стаття 588. Строк звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
1. Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
2. Перегляд за нововиявленими обставинами виправдувального вироку допускається лише протягом передбачених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
3. За наявності обставин, які підтверджують вчинення особою більш тяжкого кримінального правопорушення, ніж те, за яке вона була засуджена, судове рішення може бути переглянуто за нововиявленими обставинами протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення.
4. За наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.
		
Стаття 589. Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
1. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається в письмовій формі.
2. У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються:
1) найменування суду, до якого подається заява про перегляд;
2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими обставинами подається заява;
4) обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду;
5) обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду;
6) перелік документів та інших матеріалів, які додаються.
3. Заява підписується особою, яка її подає. Якщо заяву подає захисник, представник потерпілого, то до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
4. До заяви додаються копії заяви в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на особу, яка тримається під вартою.
5. Особа, яка подає заяву, має право додати до неї документи або копії документів, які мають значення для кримінального провадження і не були відомі на час ухвалення судового рішення.
		
Стаття 590. Порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
1. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
2. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у разі вчинення суддею злочину, внаслідок якого ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення, подається до суду тієї інстанції, суддею якого він був.
		
Стаття 591. Відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами
1. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що надійшла до суду, передається в порядку черговості судді суду. У розгляді заяви та перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами не має права брати участь склад суду, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання.
2. Не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 589 цього Закону і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.
3. До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 589 цього Закону, застосовуються правила частини третьої статті 565 цього Закону. Копія ухвали невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами й усіма доданими до неї матеріалами.
4. Відкривши кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, суддя надсилає учасникам судового провадження копії ухвали про відкриття провадження, заяви про перегляд і призначає дату, час та місце судового засідання, про що повідомляє зазначених осіб.
		
Стаття 592. Відмова від заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та її наслідки
1. Особа, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, має право відмовитися від заяви до початку судового розгляду. У разі прийняття відмови від заяви суд закриває кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, про що постановляє ухвалу.
2. Особа, яка відмовилася від заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не має права повторно звертатися до суду з такою самою заявою з тих самих підстав.
		
Стаття 593. Порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами
1. Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Законом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
2. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.
3. Суд своєю ухвалою має право зупинити виконання судового рішення, яке переглядається за нововиявленими обставинами, до закінчення перегляду.
4. Суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.
		
Стаття 594. Судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами
1. Суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
2. Судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цьому кримінальному провадженні.

VІІ.  ЧАСТИНА
ВИКОНАННЯ СУДОВИХ РІШЕНЬ
		
ПЕРШИЙ РОЗДІЛ.  
ЗВЕРНЕННЯ СУДОВИХ РІШЕНЬ ДО ВИКОНАННЯ ЗА СПРАВАМИ ПОЗОВНОГО, НАКАЗНОГО ТА ОКРЕМОГО ПРОВАДЖЕННЯ 		
Стаття 595. Звернення судових рішень до виконання
1. Питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує суд  першої інстанції, який розглянув справу. 
2. Підставою для виконання суб'єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судового рішення, що набрало законної сили, є його примірник в електронній формі, надісланий суб'єкту державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.
3. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.
3. Виконавчі документи про стягнення судового збору надсилаються судом до органів державної виконавчої служби. 
4. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копію документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову. 
		
Стаття 596. Оформлення виконавчого листа, виправлення помилки в ньому та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню 
1. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". 
2. Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. 
3. Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист. 
4. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. 
		
Стаття 597. Видача дубліката виконавчого листа або судового наказу
1. Замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.
2. Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката. 
3. За видачу стягувачу дубліката виконавчого листа або судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
		
Стаття 598. Поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання
1. Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 
2. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. 
		
Стаття 599. Мирова угода в процесі виконання
1. Мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. До відкриття виконавчого провадження мирова угода подається сторонами до суду, який ухвалив рішення, для визнання.
2. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. 
3. За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Закону. 
		
Стаття 600. Відстрочка і розстрочка виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання
1. За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.
2. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
3. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
		
Стаття 601. Вирішення питання про оголошення розшуку боржника, привід боржника
1. Розшук боржника, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
2. Суд має право витребувати від виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку. 
3. Суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів. 
		
Стаття 602. Вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи
1. Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. 
2. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця. 
		
Стаття 603. Вирішення питання про звернення стягнення на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку 
1. Питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
2. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця. 
		
Стаття 604. Вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України 
1. Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. 
2. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.
		
Стаття 605. Заміна сторони виконавчого провадження
1. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. 
2. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. 
		
Стаття 606. Визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами
1. Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. 
2. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. 
		
Стаття 607. Порядок вирішення питання про поворот виконання
1. Питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
2. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. 
3. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації. 
4. За судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист у порядку, встановленому цим Законом. 
		
Стаття 608. Строк подання заяв про поворот виконання
1. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності. 
2. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. 
3. Суд розглядає заяву про поворот виконання в судовому засіданні з повідомленням сторін і постановляє ухвалу. 
		
ДРУГИЙ РОЗДІЛ.  
ЗВЕРНЕННЯ СУДОВИХ РІШЕНЬ ДО ВИКОНАННЯ ЗА СПРАВАМИ ПОЗОВНОГО, НАКАЗНОГО ТА ОКРЕМОГО ПРОВАДЖЕННЯ		
Стаття 609. Набрання судовим рішенням законної сили
1. Вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Законом, якщо таку скаргу не було подано.
2. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
3. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.
4. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
5. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
		
Стаття 610. Наслідки набрання законної сили судовим рішенням
1. Вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
		
Стаття 611. Порядок виконання судових рішень у кримінальному провадженні
1. У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.
2. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
3. Виправдувальний вирок або судове рішення, що звільняє обвинуваченого з-під варти, виконуються в цій частині негайно після їх проголошення в залі судового засідання.
4. У разі поновлення судом апеляційної інстанції строку апеляційного оскарження одночасно вирішується питання про зупинення виконання вироку або ухвали. Виконання вироку або ухвали може бути зупинене також в інших випадках, передбачених цим Законом.
5. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя, який був головуючим в суді першої інстанції одноособово.
		
Стаття 612. Звернення судового рішення до виконання
1. Судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Законом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду.
2. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов'язок виконати судове рішення.
3. Підставою для виконання суб'єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судового рішення, що набрало законної сили, є його примірник в електронній формі, надісланий суб'єкту державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.
4. У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
5. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.
6. До набрання обвинувальним вироком законної сили обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути переведений у місце позбавлення волі в іншу місцевість.
		
Стаття 613. Відстрочка виконання вироку
1. Виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі:
1) тяжкої хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання, - до його видужання;
2) вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за злочин, що не є особливо тяжким;
3) якщо негайне відбування покарання може потягти за собою винятково тяжкі наслідки для засудженого або його сім'ї через особливі обставини (пожежа, стихійне лихо, тяжка хвороба або смерть єдиного працездатного члена сім'ї тощо) - на строк, встановлений судом, але не більше одного року з дня набрання вироком законної сили.
		
Стаття 614. Питання, які вирішуються судом під час виконання вироків
1. Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 613  цього Закону, має право вирішувати такі питання:
1) про відстрочку виконання вироку;
2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;
3) про заміну невідбутої частини покарання більш м'яким;
4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;
5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;
6) про звільнення від покарання за хворобою;
7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;
8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;
9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;
10) про заміну покарання відповідно;
11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;
12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв'язку з розглядом справи в суді;
13) про звільнення від покарання і пом'якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;
14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
		
Стаття 615. Питання, які вирішуються судом після виконання вироку
1. Після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням		
Стаття 616. Порядок вирішення судом питань, пов'язаних із виконанням вироку
1. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
2. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов'язків чи законних інтересів.
3. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов'язаного із виконанням вироку, подається:
1) до суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання;
2) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п'ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв'язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 614, статті 615  цього Закону.
3. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов'язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособове згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 389 - 451 цього Закону, з урахуванням положень цього розділу.
4. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.
5. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов'язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
6. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м'яким зупиняє її виконання.
7. У разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м'яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п'яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
8. У разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо зняття судимості розгляд повторного клопотання з цього ж питання може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
9. У разі задоволення клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання засудженим, який захворів на психічну хворобу під час відбування покарання, суддя вправі застосувати примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92 - 95 Кримінального кодексу України.
		
Стаття 617. Зарахування у строк відбування покарання часу перебування засудженого в лікувальній установі
1. Час перебування засудженого в лікувальній установі під час відбування покарання у виді позбавлення волі зараховується у строк позбавлення волі.
		
ТРЕТІЙ РОЗДІЛ.  
СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ		
Стаття 618. Право на звернення із скаргою до суду
1. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Закону, порушено їх права чи свободи. 
		
Стаття 619. Подання скарги
1.  Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. 
2. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після прийняття її судом		
Стаття 620. Строки для звернення із скаргою
1. Скаргу може бути подано до суду: 
у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; 
у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 
2. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. 
		
Стаття 621. Розгляд скарги
1. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
2. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. 
3. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника. 
4. Скаргу розглядає одноособово суддя, який був головуючим по справі.
		
Стаття 622. Судове рішення за скаргою
1. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. 
2. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. 
3. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 
		
Стаття 623. Розподіл витрат, пов'язаних з розглядом скарги
1. Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. 
		
Стаття 624. Виконання ухвали суду
1. Про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду. 
		
ЧЕТВЕРТИЙ РОЗДІЛ.  ВИЗНАННЯ ТА ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ІНОЗЕМНИХ СУДІВ В УКРАЇНІ		
Глава 1. ВИЗНАННЯ ТА ЗВЕРНЕННЯ ДО ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ ІНОЗЕМНОГО СУДУ, ЩО ПІДЛЯГАЄ ПРИМУСОВОМУ ВИКОНАННЮ
		
Стаття 625. Умови визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню 
1. Рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) в межах питань підсудності справ, що зокрема зазначені в статті 3 цього Закону визнаються та виконуються в Україні на умовах цього Закону, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. 
2. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше. 

Стаття 626. Строки пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання
1. Рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. 
		
Стаття 627. Суди, що розглядають справи про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
1. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом першої інстанції за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. 
2. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника. 
		
Стаття 628. Порядок подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). 
2. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України. 
		
Стаття 629. Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 
1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 
2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 
3) мотиви подання клопотання. 
Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Законом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
2. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 
3. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 
3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 
4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 
5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 
6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. 
4. Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала. 
		
Стаття 630. Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
1. Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. 
2. Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду. 
3. За заявою будь-якої із сторін і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє сторони. 
4. Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. 
5. Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду. 
6. Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали. 
7. Якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню. 
8. Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали. 
9. Розгляд питання про вжиття передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову здійснюється відповідно до статей 151 - 155 цього Кодексу.
		
Стаття 631. Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду
1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 
2. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 
1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 
2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 
3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 
4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 
5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 
6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 
7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 
8) в інших випадках, встановлених законами України. 
		
Стаття 632. Оскарження ухвали суду
1. Ухвала про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені цим Законом. 
		
Стаття 633. Звернення до примусового виконання рішення іноземного суду
1. На підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом. 
		
Глава 2. ВИЗНАННЯ ТА ВИКОНАННЯ ВИРОКІВ СУДІВ ІНОЗЕМНИХ ДЕРЖАВ ТА ПЕРЕДАЧА ЗАСУДЖЕНИХ ОСІБ 		
Стаття 634. Підстави і порядок виконання вироків судів іноземних держав
1. Вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
2. У разі відсутності міжнародного договору положення цієї глави можуть бути застосовані при вирішенні питання про передачу засудженої особи для подальшого відбування покарання.
3. Запит про виконання вироку суду іноземної держави, крім запиту про передачу засудженої особи, Міністерство юстиції України розглядає протягом тридцяти днів з моменту надходження запиту. Якщо запит і додаткові матеріали надійшли іноземною мовою, цей строк продовжується до трьох місяців.
4. При розгляді запиту про виконання вироку суду іноземної держави згідно з частиною третьою цієї статті Міністерство юстиції України з'ясовує наявність підстав, передбачених міжнародним договором України, для його задоволення. З цією метою Міністерство юстиції України може запитувати необхідні матеріали та інформацію в Україні або у компетентного органу іноземної держави.
5. Встановивши відповідність запиту про визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, Міністерство юстиції України направляє до суду клопотання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави і передає наявні матеріали.
6. При відмові у задоволенні запиту Міністерство юстиції України повідомляє про це іноземний орган, від якого надійшов запит, з роз'ясненням підстав відмови.
7. Не підлягають виконанню в Україні вироки судів іноземних держав, ухвалені заочно (in absentia), тобто без участі особи під час кримінального провадження - крім випадків, коли засудженій особі було вручено копію вироку і надано можливість його оскаржити. У задоволенні запиту про виконання вироку суду іноземної держави може бути відмовлено, якщо таке виконання суперечить зобов'язанням України за міжнародними договорами України.
8. Вирішення питання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується у порядку, передбаченому цим Законом.
9. У випадках, передбачених міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, якщо вирок суду іноземної держави передбачає покарання у виді позбавлення волі, Міністерство юстиції України надсилає засвідчену копію запиту, передбаченого цією статтею, прокурору для звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу до вирішення питання про виконання вироку суду іноземної держави.
		
Стаття 635. Розгляд судом питання про виконання вироку суду іноземної держави
1. Клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається протягом одного місяця з дня його отримання судом першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або місце перебування майна такої особи, а в разі їх відсутності - місце знаходження Міністерства юстиції України.
2. Про дату судового засідання повідомляють особі, щодо якої ухвалено вирок, якщо вона перебуває на території України. Така особа має право користуватися правовою допомогою захисника. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
3. При розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
4. За результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу:
1) про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв'язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили;
2) про відмову у виконанні вироку суду іноземної держави.
5. У разі необхідності проведення додаткової перевірки суд може постановити ухвалу про відкладення розгляду та отримання додаткових матеріалів.
6. Період, протягом якого особа перебувала під вартою в Україні у зв'язку з розглядом запиту про виконання вироку суду іноземної держави, зараховується до загального строку відбування покарання, визначеного відповідно до пункту 1 частини четвертої цієї статті.
7. У разі ухвалення рішення про виконання вироку суду іноземної держави суд може одночасно ухвалити рішення про обрання запобіжного заходу стосовно особи.
8. Копії ухвали суд надсилає Міністерству юстиції України та вручає особі, засудженій вироком суду іноземної держави, якщо така особа перебуває на території України.
9. Судове рішення стосовно виконання вироку суду іноземної держави може бути оскаржено в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено відповідне питання, та прокурором.
		
Стаття 636. Виконання вироку суду іноземної держави
1. Ухвала про виконання вироку суду іноземної держави звертається до виконання згідно з цим Кодексом.
2. Міністерство юстиції України повідомляє запитуючій стороні про результати виконання вироку суду іноземної держави.
		
Стаття 637. Підстави розгляду питання про передачу засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання
1. Підставою для розгляду питання про передачу засудженої особи для відбування покарання є запит уповноваженого (центрального) органу іноземної держави, звернення засудженого, його законного представника або близьких родичів чи членів сім'ї, а також інші обставини, передбачені законом України або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
2. Положення статей 634 - 641 цього Закону можуть бути застосовані при вирішенні питання про передачу особи, до якої судом застосовано примусові заходи медичного характеру.
		
Стаття 638 . Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання
1. Засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов:
1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;
2) якщо вирок набрав законної сили;
3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув'язнення на невизначений строк;
4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого;
5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі;
6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати;
7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
2. Перед вирішенням питання про передачу засудженої особи для відбування покарання з України до іноземної держави остання має надати гарантії того, що засуджений не буде підданий катуванню або іншому жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.
3. Згода засудженого чи його законного представника повинна бути висловлена у письмовій формі з усвідомленням усіх правових наслідків такої згоди. Засуджений чи його законний представник мають право на отримання правової допомоги у вигляді юридичної консультації щодо наслідків своєї згоди. Згода засудженої особи не вимагається, якщо на момент вирішення питання вона перебуває на території держави свого громадянства.
4. У разі недотримання хоча б однієї з умов, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, Міністерство юстиції України може відмовити у передачі або прийнятті засудженого, якщо інше не передбачено цим Кодексом або міжнародним договором України.
5. У разі якщо при вирішенні питання про передачу засудженого в Україні громадянина іноземної держави встановлено, що законодавство держави виконання вироку відповідає умовам пункту 5 частини першої цієї статті, але максимальний передбачений строк покарання у виді позбавлення волі за відповідне діяння є меншим, ніж строк покарання, призначений вироком, передача засудженої особи можлива лише після фактичного відбуття засудженим частини покарання, визначеної відповідно до частини третьої статті 81 Кримінального кодексу України. Таке саме правило може бути застосовано, якщо законодавство держави виконання вироку не відповідає умовам пункту 5 частини першої цієї статті стосовно виду покарання.
6. У разі прийняття рішення про відмову в передачі засудженого для подальшого відбування покарання наводяться обґрунтовані підстави прийняття такого рішення.
7. Засуджена особа, яка надала згоду на передачу в іноземну державу для подальшого відбування покарання, може відмовитися від такої передачі у будь-який час до перетину державного кордону України відповідно до статті 636 цього Закону. У разі отримання інформації про таку відмову Міністерство юстиції України негайно припиняє розгляд питання про передачу або, у відповідних випадках, вживає заходів для припинення передачі.
8. У випадках, передбачених пунктами 4 та 7 цієї статті, новий розгляд питання про передачу засудженої особи можливий не раніше, ніж через три роки після відмови у передачі або відмови засудженої особи від передачі.
		
Стаття 639. Порядок і строки вирішення питання про передачу осіб, засуджених судами України, для відбування покарання в іноземних державах
1. Питання про передачу осіб, засуджених судами України до позбавлення волі, для відбування покарання в державах, громадянами яких вони є, вирішується Міністерством юстиції України.
2. Якщо засуджений є громадянином іноземної держави - учасниці міжнародного договору про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для відбування покарання в державі, громадянином якої він є, орган, на який покладено обов'язок приведення вироку до виконання, роз'яснює засудженому його право звернутися до Міністерства юстиції України або до уповноваженого (центрального) органу держави, громадянином якої він є, з клопотанням про передачу його для відбування покарання в цій державі на підставі та в порядку, передбачених цим Законом. Положення цієї частини не перешкоджають засудженим громадянам інших держав звертатися з проханням про передачу в державу свого громадянства для подальшого відбування покарання.
3. Міністерство юстиції України після вивчення та перевірки матеріалів у разі їх належного оформлення та за наявності підстав, передбачених цим Законом або міжнародним договором, приймає рішення щодо передачі особи, засудженої судом України до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання у державі, громадянином якої вона є, про що надсилає інформацію відповідному органу іноземної держави та особі, за ініціативою якої розглядалося питання передачі засудженої особи.
4. Після отримання від уповноваженого (центрального) органу іноземної держави інформації про згоду на прийняття засудженого для відбування покарання Міністерство юстиції України надсилає Міністерству внутрішніх справ України та Національній поліції доручення про узгодження місця, часу і порядку передачі та організацію передачі цієї особи з установи системи виконання покарань України в іноземну державу.
5. Передача засудженого громадянина іноземної держави для подальшого відбування покарання відповідно до цієї статті не позбавляє його права порушувати питання про його умовно-дострокове звільнення, заміну невідбутої частини покарання більш м'яким у строки, передбачені Кримінальним кодексом України, а також про помилування у порядку, передбаченому законодавством України. Будь-які документи чи інформація, необхідні для розгляду цього питання в Україні, можуть бути запитані від компетентних органів держави виконання вироку через Міністерство юстиції України.
6. Міністерство юстиції України повідомляє суд, що ухвалив вирок, про рішення про передачу засудженої особи, а також забезпечує інформування суду про результати виконання вироку в іноземній державі.
7. У разі оголошення в Україні амністії суд, який отримав інформацію про рішення про передачу засудженої особи відповідно до цієї статті, розглядає питання про застосування амністії до такої засудженої особи. У разі потреби суд може звернутися до Міністерства юстиції України з метою отримання від компетентних органів держави виконання вироку інформації, необхідної для розгляду питання про застосування амністії.
8. Орган, що прийняв рішення відповідно до частин п'ятої та сьомої цієї статті за результатами розгляду питань про умовно-дострокове звільнення, заміну невідбутої частини покарання більш м'яким, помилування чи амністію, надсилає копію відповідного рішення Міністерству юстиції України для відповідного інформування держави виконання вироку.
		
Стаття 640. Повідомлення про зміну або скасування вироку суду України щодо громадянина іноземної держави
1. У разі зміни або скасування вироку суду України щодо засудженого, переданого для відбування покарання в іншу державу, а також у разі застосування до нього виданого в Україні акта амністії чи помилування Міністерство юстиції України направляє уповноваженому (центральному) органу іноземної держави копію ухвали суду про зміну або скасування вироку або копію рішення відповідних органів України про застосування до засудженого амністії чи помилування.
2. Якщо вирок скасовано і призначено новий судовий розгляд, одночасно направляються інші необхідні для цього документи.
		
Стаття 641. Порядок розгляду запиту (клопотання) про передачу громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україні
1. Запит уповноваженого (центрального) органу іноземної держави про передачу для відбування покарання в Україні засудженого судом цієї держави до позбавлення волі громадянина України, а також клопотання такого засудженого або його законного представника чи родича про передачу розглядається Міністерством юстиції України в розумний строк.
2. Після порушення перед Міністерством юстиції України клопотання про прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання в Україні та підтвердження громадянства України цієї особи Міністерство юстиції України запитує у відповідного органу іноземної держави документи, необхідні для вирішення питання по суті.
3. Після надходження всіх необхідних документів Міністерство юстиції України протягом місяця розглядає надіслані матеріали та в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України. Якщо запит і додаткові матеріали надійшли іноземною мовою, строк розгляду продовжується до трьох місяців.
4. У разі відмови Міністерством юстиції України в задоволенні запиту (клопотання) про передачу засудженої особи в Україну відповідна інформація направляється державі, судом якої ухвалено вирок, а також особі, за ініціативою якої розглядалося питання передачі засудженої особи, з роз'ясненням підстав такої відмови.
5. У разі задоволення запиту Міністерство юстиції України направляє державі, судом якої ухвалено вирок, інформацію про це разом з копією ухвали суду за результатами розгляду клопотання згідно з частиною третьою цієї статті.
		
Стаття 642. Розгляд судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України
1. Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 638 цього Закону розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
2. До клопотання Міністерство юстиції України подає на розгляд суду такі документи:
1) копію вироку разом з документом, що підтверджує набрання ним законної сили;
2) текст статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок;
3) документ про тривалість відбутої частини строку покарання, в тому числі інформацію про будь-яке попереднє ув'язнення, звільнення від покарання і про будь-які інші обставини щодо виконання вироку;
4) заяву засудженого про згоду на передачу його для відбування покарання в Україні, а у випадку, передбаченому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, заяву законного представника засудженого;
5) інформацію про стан здоров'я і поведінку засудженого.
3. Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
4. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
5. Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
6. При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
7. Ухвала, постановлена згідно з цією статтею, може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
8. Копія ухвали суду направляється до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
		
Стаття 643. Організація виконання покарання щодо переданої засудженої особи
1. Після задоволення запиту про передачу засудженої особи в Україну і одержання згоди уповноваженого (центрального) органу іноземної держави на таку передачу Міністерство юстиції України надсилає компетентному органу доручення про узгодження місця, часу і порядку передачі та організацію передачі цієї особи в установу системи виконання покарань в Україні.
2. Виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення.
3. До особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.
4. Міністерство юстиції України повідомляє уповноважений (центральний) орган держави, судом якої було ухвалено вирок, про стан або результати виконання покарання у разі:
1) завершення відбування покарання згідно із законодавством України;
2) смерті засудженої особи;
3) втечі засудженої особи.
		
Стаття 644. Повідомлення про зміну або скасування вироку суду іншої держави
1. Будь-які питання, пов'язані з переглядом вироку суду іноземної держави, вирішуються судом держави, в якій ухвалено вирок.
2. У разі зміни або скасування судом іноземної держави вироку питання про виконання такого рішення розглядається в порядку, передбаченому цим Законом.
3. У разі скасування судом іноземної держави вироку із закриттям кримінального провадження або застосування до засудженого акта помилування, амністії, пом'якшення вироку, ухваленого судом іншої держави, Міністерство юстиції України інформує центральний орган виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні про необхідність звільнення особи.
4. Якщо вирок судом іноземної держави скасовано і призначено нове досудове розслідування або новий судовий розгляд, питання про подальше здійснення кримінального провадження вирішується Генеральною прокуратурою України згідно з цим Законом.

Стаття 645. Витрати, пов'язані з передачею засудженої особи
1. Витрати, пов'язані з передачею засудженого в Україні іноземця для подальшого відбування покарання в державу його громадянства, крім тих, що виникли на території України, покриває держава, громадянином якої є засуджена особа.
2. Витрати, пов'язані з передачею засудженого в іноземній державі громадянина України, здійснюються органом, що виконує перевезення, за рахунок Державного бюджету України.
		
Стаття 646. Визнання та виконання вироків міжнародних судових установ
1. Визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Закону на підставі міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
		
Глава 3. ВИЗНАННЯ РІШЕННЯ ІНОЗЕМНОГО СУДУ, ЩО НЕ ПІДЛЯГАЄ ПРИМУСОВОМУ ВИКОНАННЮ
		
Стаття 647. Умови визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню
1. Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. 
		
Стаття 648. Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню
1. Клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 497 - 499 цього Закону для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. 
2. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 
3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 
		
Стаття 649. Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню
1. Про надходження клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє заінтересовану особу і пропонує їй у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. 
2. Після подання заінтересованою особою заперечень у письмовій формі або у разі її відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення заінтересованої особи про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що заінтересовані особи повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду. 
3. За заявою заінтересованої особи і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє заінтересовані особи. 
4. Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. 
5. Неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду. 
6. За наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. 
7. У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 501 цього Закону. 
8. Копія ухвали надсилається судом заінтересованим особам у триденний строк з дня постановлення ухвали. 
9. Ухвала про визнання в Україні рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені цим Законом. 
		
П’ЯТИЙ РОЗДІЛ.  ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ЗА УЧАСТЮ ІНОЗЕМНИХ ОСІБ		
Стаття 650. Процесуальні права та обов'язки іноземних осіб
1. Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. 
2. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 
		
Стаття 651. Підсудність судам України справ з іноземним елементом 
1. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається цим Законом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. 
		
Стаття 652. Звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави 
1. У разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. 
2. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено, - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами. 
		
Стаття 653. Зміст і форма судового доручення про надання правової допомоги 
1. Зміст і форма судового доручення про надання правової допомоги мають відповідати вимогам міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - вимогам частин другої - четвертої цієї статті. 
2. У судовому дорученні про надання правової допомоги зазначаються: 
1) назва суду, що розглядає справу; 
2) за наявності міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, учасниками якого є Україна і держава, до якої звернено доручення, - посилання на його положення; 
3) найменування справи, що розглядається; 
4) прізвище, ім'я, по батькові та рік народження фізичної особи або найменування юридичної особи, відомості про їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, а також інші дані, необхідні для виконання доручення; 
5) процесуальне становище осіб, щодо яких необхідно вчинити процесуальні дії; 
6) чіткий перелік процесуальних дій, що належить вчинити; 
7) інші дані, якщо це передбачено відповідним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або цього вимагає іноземний суд, який виконуватиме доручення. 
3. Судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. 
4. Судове доручення про надання правової допомоги, процесуальні та інші документи, що до нього додаються, засвідчуються підписом судді, який складає доручення, та скріплюються гербовою печаткою. 
		
Стаття 654. Виконання в Україні судових доручень іноземних судів 
1. Суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено, - дипломатичними каналами. 
2. Судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно: 
1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці; 
2) не належить до юрисдикції цього суду; 
3) суперечить законам або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. 
3. Виконання судового доручення здійснюється відповідно до цього Закону. На прохання іноземного суду процесуальні дії можуть вчинятися під час виконання судового доручення із застосуванням права іншої держави, якщо таке застосування не суперечить законам України. 
4. У разі надходження від іноземного суду прохання щодо особистої присутності його уповноважених представників чи учасників судового розгляду під час виконання судового доручення суд України, який виконує доручення, вирішує питання про надання згоди щодо такої участі. 
5. Виконання судового доручення підтверджується протоколом судового засідання, іншими документами, складеними чи отриманими під час виконання доручення, що засвідчуються підписом судді та скріплюються гербовою печаткою. 
6. У разі якщо немає можливості виконати доручення іноземного суду, суд України у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або якщо міжнародний договір не укладено, - дипломатичними каналами, повертає таке доручення іноземному суду без виконання із зазначенням причин та подає відповідні документи, що це підтверджують. 
		
Стаття 655. Виконання судового доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів 
1. Доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів виконується у судовому засіданні або уповноваженим працівником суду за місцем проживання (перебування, місцем роботи) фізичної особи чи місцезнаходженням юридичної особи. 
2. Виклик до суду чи інші документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, вручаються особисто фізичній особі чи її представникові або представникові юридичної особи під розписку. 
3. У судовій повістці, що направляється з метою виконання доручення іноземного суду про вручення документів, крім відомостей, зазначених у статті 308 цього Закону, додатково зазначається інформація про наслідки відмови від отримання документів та неявки до суду для отримання документів згідно із частинами п'ятою і шостою цієї статті. 
4. У разі якщо особа, якій необхідно вручити виклик до суду чи інші документи за дорученням іноземного суду, перебуває під вартою або відбуває такий вид покарання як довічне позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешт, суд надсилає документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, до адміністрації місця тримання особи, яка здійснює їх вручення під розписку та невідкладно надсилає розписку і письмові пояснення цієї особи до суду. 
5. У разі відмови особи отримати виклик до суду чи інші документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, суддя, уповноважений працівник суду або представник адміністрації місця тримання особи робить відповідну позначку на документах, що підлягають врученню. У такому разі документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, вважаються врученими. 
6. У разі повторної неявки до суду без поважних причин особи, яку належним чином повідомлено про день, час та місце судового засідання, у якому мають бути вручені виклик до суду чи інші документи за дорученням іноземного суду, такі документи вважаються врученими. 
7. Доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів вважається виконаним у день, коли особа або її представник отримали такі документи чи відмовилися від їх отримання або якщо така особа чи її представник, яких належним чином повідомлено про день, час та місце судового засідання, на якому має бути вручено виклик до суду чи інші документи, без поважних причин не з'явилися до суду, - у день такого судового засідання. 
8. Виконання доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів підтверджується протоколом судового засідання, у якому зазначаються заяви чи повідомлення, зроблені особами у зв'язку з отриманням документів, а також підтвердженням про повідомлення особи про необхідність явки до суду для отримання документів та іншими документами, складеними чи отриманими під час виконання доручення, що засвідчуються підписом судді та скріплюються гербовою печаткою. 
		
Стаття 656. Виконання судових доручень закордонними дипломатичними установами України 
1. Судове доручення про вручення документів громадянину України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі. Такі документи особа отримує добровільно. Вручення документів здійснюється під розписку із зазначенням дня вручення, підписується посадовою особою та скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. 
2. Доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення. 
3. Під час виконання судового доручення застосовується процесуальний закон України. Для виконання доручення не можуть застосовуватися примусові заходи. 
		
VІІІ.  ЧАСТИНА
ВІДНОВЛЕННЯ ВТРАЧЕНОГО СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ
		
Стаття 657. Порядок відновлення втраченого судового провадження
1. Відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Законом. 
		
Стаття 658. Особи, які мають право звертатися до суду із заявою про відновлення провадження
1.	Втрачене судове провадження у справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду. 
2.	Суд за клопотанням заявника, розглядає питання про необхідність витребування копії документів, які зберігаються у електронній системі «Персональний он-лайн кабінет», для долучення їх до заяви про відновлення втраченого провадження.
3.	Суд у разі задоволення клопотання про витребування копії документів, які зберігаються у електронній системі «Персональний он-лайн кабінет», не пізніше наступного робочого дня, після задоволення клопотання, витребовує необхідні документи з системи та невідкладно надсилає їх заявнику.
		
Стаття 659. Підсудність заяви про відновлення втраченого провадження
1. Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі. 
		
Стаття 660. Зміст заяви про відновлення втраченого судового провадження
1. У заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення. 
2. До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.  
3. Приклад заяви, що є приємливою для суду, як зразок розміщується на сайті суду.
		
Стаття 661. Наслідки недодержання вимог до змісту заяви, відмова у відкритті провадження у справі або залишення заяви без розгляду
1. Якщо у заяві не зазначено мету відновлення провадження або відомості, необхідні для його відновлення, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, якою встановлює заявникові строк, необхідний для усунення цих недоліків. 
2. Якщо мета звернення до суду, зазначена заявником, не пов'язана із захистом його прав та інтересів, суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі про відновлення провадження або залишає заяву без розгляду, якщо провадження було відкрито. 
3. Судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню у встановленому цим розділом порядку. Заявник у цьому разі може пред'явити новий позов. В ухвалі суду про відкриття провадження у новій справі у зв'язку з втратою незакінченого провадження про цю обставину повинно бути обов'язково зазначено. 
		
Стаття 662. Розгляд справи
1. При розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. 
2. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення. 
3. Розгляд справи про відновлення провадження в суді першої інстанції здійснюється одноособово суддею у  розумні строки, визначені  ухвалою суду  по  справі.
4. Розгляд справи про відновлення провадження в суді не може стосуватися процедур перегляду рішення суду за ново виявлених обставин, визначених цим Законом.
		
Стаття 663. Рішення суду
1. На підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. 
2. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження. 
3. За недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд ухвалою закриває розгляд заяви про відновлення провадження і роз'яснює особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів. 
4. Строк зберігання судового провадження не має значення для вирішення заяви про його відновлення, крім випадку звернення з такою заявою для виконання рішення, якщо строк на пред'явлення виконавчого листа для виконання закінчився і судом не поновлено. 
		
Стаття 664. Звільнення заявника від судових витрат
1. У справі про відновлення втраченого провадження заявник звільняється від оплати судових витрат. У разі подання завідомо неправдивої заяви судові витрати відшкодовуються заявником. 		
ІХ.  ЧАСТИНА
ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ПРО ОСКАРЖЕННЯ РІШЕНЬ ТРЕТЕЙСЬКИХ СУДІВ		
Глава 1
ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ПРО ОСКАРЖЕННЯ РІШЕНЬ ТРЕТЕЙСЬКИХ СУДІВ 
		
Стаття 665. Оскарження рішення третейського суду 
1. Сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд, керуючись статтею 119 цього Закону  вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. 
2. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. 
3. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. 
4. Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктами 1, 3 і 5 частини другої статті 326 цього Закону, а також у разі якщо рішення третейського суду оскаржено з підстав, не передбачених законом. 
5. Рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, може бути оскаржене сторонами до суду відповідно до міжнародного договору України та/або Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж". 
6. Приклади заяв для реалізації положень цієї статті як зразок розміщується на сайті суду.		

Стаття 666. Форма і зміст заяви про скасування рішення третейського суду 
1. Заява про скасування рішення третейського суду подається у письмовій формі і підписується особою, яка його оскаржує, чи її представником. 
2. У заяві мають бути зазначені: 
1) найменування суду, до якого подається заява; 
2) ім'я (найменування) особи, яка подає заяву, а також ім'я (найменування) її представника, якщо заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження; 
3) ім'я (найменування) учасників третейського розгляду, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження; 
4) найменування та склад третейського суду, який прийняв рішення; 
5) відомості про рішення третейського суду, яке оскаржується, а саме: номер справи, дата і місце прийняття рішення, предмет спору, зміст резолютивної частини рішення; 
6) дата отримання особою, яка звертається із заявою, рішення третейського суду, яке оскаржується; 
7) підстава для оскарження і скасування рішення третейського суду; 
8) зміст вимоги особи, яка подає заяву; 
9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до заяви. 
У заяві можуть бути зазначені й інші відомості, якщо вони мають значення для розгляду цієї заяви (номери засобів зв'язку, факсів, адреса електронної пошти сторін та третейського суду тощо). 
3. До заяви про скасування рішення третейського суду додаються: 
1) оригінал рішення третейського суду або належним чином завірена його копія. Копія рішення постійно діючого третейського суду завіряється головою постійно діючого третейського суду, а копія рішення третейського суду для вирішення конкретного спору має бути нотаріально завірена; 
2) оригінал третейської угоди або належним чином завірена її копія; 
3) документи, які подані на обґрунтування підстав для скасування рішення третейського суду; 
4) документ, що підтверджує сплату судового збору;
5) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника; 
6) копії заяви про скасування рішення третейського суду та доданих до неї документів відповідно до кількості учасників судового розгляду. 
4. Заява про скасування рішення третейського суду, подана без додержання вимог, визначених у цій статті, а також у разі несплати суми судового збору повертається особі, яка її подала, чи залишається без руху в порядку, встановленому статтею 121 цього Кодексу. 
		
Стаття 667. Підготовка справи до розгляду 
1. Суд до початку розгляду справи за клопотанням будь-кого з учасників судового розгляду може витребувати матеріали справи третейського розгляду, рішення в якій оскаржується, а також докази у порядку, встановленому цим Законом. Справа направляється до суду протягом п'яти днів з дня надходження такої вимоги. 
		
Стаття 668. Судовий розгляд справи 
1. Справа про оскарження рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом одного місяця з дня надходження до суду заяви про скасування рішення третейського суду. 
2. Про час і місце розгляду справи повідомляються особи, які беруть участь у справі. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
3. При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. 
4. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 624  цього Закону. 
5. Справа розглядається судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з особливостями, встановленими цією главою. 
6. За наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право: 
1) постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін; 
2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду. 
7. Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному цим Кодексом для оскарження рішення суду першої інстанції. 
8. Після розгляду судом заяви про скасування рішення третейського суду справа підлягає поверненню до третейського суду, якщо суд витребував справу з третейського суду. 		
Стаття 669. Підстави для скасування рішення третейського суду 
1. Рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. 
2. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 
1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до  закону; 
2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 
3) третейську угоду визнано судом недійсною; 
4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 
5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі. 
3. Скасування судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом. 
4. Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано судом лише з підстав, передбачених міжнародним договором України та/або Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". 

Стаття 670. Ухвала суду у справі про оскарження рішення третейського суду 
1. За наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду суд постановляє ухвалу за правилами, встановленими цим Законом для ухвалення рішення. 
2. В ухвалі суду мають бути також зазначені: 
1) відомості про рішення третейського суду, що оскаржується, місце його прийняття; 
2) найменування і склад третейського суду, що прийняв рішення, яке оскаржується; 
3) ім'я (найменування) сторін третейського спору; 
4) вказівка про скасування рішення третейського суду повністю або частково чи про відмову в задоволенні вимог заявника повністю або частково. 
		
Х. ЧАСТИНА
КРИМІНАЛЬНЕ ПРОВАДЖЕННЯ, ЯКЕ МІСТИТЬ ВІДОМОСТІ, ЩО СТАНОВЛЯТЬ ДЕРЖАВНУ ТАЄМНИЦЮ		
Стаття 671. Охорона державної таємниці під час кримінального провадження
1. Досудове розслідування та судове провадження у кримінальному провадженні, яке містить відомості, що становлять державну таємницю, проводяться з дотриманням вимог режиму секретності.
2. Процесуальні рішення не повинні містити відомостей, що становлять державну таємницю.
3. До участі у кримінальному провадженні, яке містить відомості, що становлять державну таємницю, допускаються особи, які мають допуск до державної таємниці відповідної форми та яким надано доступ до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв. Підозрюваний чи обвинувачений бере участь у кримінальному провадженні без оформлення допуску до державної таємниці після роз'яснення йому вимог статті 28 Закону України "Про державну таємницю" та попередження про кримінальну відповідальність за розголошення відомостей, що становлять державну таємницю.
4. Доступ до матеріалів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, надається захисникам та законним представникам підозрюваного, обвинуваченого, потерпілому та їхнім представникам, перекладачу, технічному експерту, експерту, судовому експерту, спеціалісту, секретарю судового засідання, судовому розпоряднику, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його під час здійснення своїх прав і обов'язків, передбачених цим Законом, виходячи з обставин, встановлених під час кримінального провадження. Рішення про надання доступу до конкретної таємної інформації та її матеріальних носіїв приймаються у формі наказу або письмового розпорядження керівником органу досудового розслідування, прокурором, судом.
5. Потерпілому та його представникам, перекладачу, експерту, спеціалісту, секретарю судового засідання, судовому розпоряднику забороняється робити виписки та копії з матеріалів, які містять державну таємницю.
6. Захисникам та законним представникам підозрюваного чи обвинуваченого забороняється робити копії з матеріалів, які містять державну таємницю.
7. Підозрюваний, обвинувачений, його захисник та законний представник з метою підготовки та здійснення захисту можуть робити виписки з матеріалів, що містять державну таємницю. Такі виписки опечатуються особою, якою були зроблені, у вигляді, що унеможливлює ознайомлення з їх змістом. Виписки зберігаються з дотриманням вимог режиму секретності в органі досудового розслідування або суді та надаються особі, яка їх склала, на її вимогу: під час досудового розслідування - у приміщенні органу досудового розслідування, під час судового провадження - у приміщенні суду. Ознайомлення із змістом виписок будь-кого, крім особи, яка їх зробила, не допускається.
8. Матеріальні носії секретної інформації, які не долучені до матеріалів досудового розслідування, передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу досудового розслідування.
9. Здійснення кримінального провадження, яке містить державну таємницю, не є підставою для обмеження прав його учасників, крім випадків, передбачених законом та обумовлених необхідністю забезпечення охорони державної таємниці.
		
Стаття 672. Особливості проведення дослідження та судової експертизи у кримінальному провадженні, яке містить державну таємницю
1. Проведення досліджень та судових експертиз щодо законності віднесення інформації у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку до державної таємниці, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування, підготовка висновку щодо завданої національній безпеці України шкоди у разі розголошення секретної інформації чи втрати матеріальних носіїв такої інформації здійснюється посадовою особою, на яку покладено виконання функцій державного експерта з питань таємниць відповідно до закону у сфері державної таємниці. У такому разі на зазначену особу поширюються обов'язки і права, які цим Кодексом передбачено для експертів.
2. Якщо під час проведення досліджень та судових експертиз використовуються методики, технології чи інформація, що містять охоронювану державою таємницю, в описовій частині висновку досліджень та судових експертиз ці відомості не зазначаються.
		
ХІ. ЧАСТИНА
СЕРВІСИ ПРОВАДЖЕННЯ		
Стаття 673. Електронна система «Персональний он-лайн кабінет» 
1.У суді функціонує електронна система «Персональний он-лайн кабінет», як складова Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи. Це система он-лайн сервісу, яка надає можливість кожній стороні та учаснику провадження доступ до матеріалів провадження в електронному вигляді, крім матеріалів, які розглядаються в закритому судовому засіданні. Електронна  система «Персональний он-лайн кабінет» має бути підключена до всіх наявних майнових реєстрів та реєстрів про банківські рахунки. Електронна  система «Персональний он-лайн кабінет» має бути підключена до  Митного реєстру, пов’язаного з  призупиненням митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру.
2. Судове рішення, яке було внесено до електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» повинно відповідати вимогам законодавства у сфері електронних документів, електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

3. Порядок функціонування електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» визначається Положенням про Єдину судову інформаційну (автоматизовану) систему, яке затверджується Радою суддів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України.

 4. До електронної системи «Персональний он-лайн кабінет», працівники апарату відповідного суду, які згідно з їхніми функціональними обов’язками, вносять у електронному вигляді, та подані у формі, придатній для їх оброблення електронними та/або копіювальними технічними засобами всі документи, процесуальні документи (включаючи всі судові рішення всіх інстанцій), технічні записи, відео-аудіо записи (незалежно від носія), що знаходяться у матеріалах провадження відповідного суду та мають значення для цього провадження. А також документи, подані його учасниками, під час розгляду провадження у суді.

5. Документи, процесуальні документи (включаючи судові рішення),  технічні записи, відео-аудіо записи (незалежно від носія), не пізніше наступного робочого дня з дня їх долучення до матеріалів провадження вносяться судом до електронної системи «Персональний он-лайн кабінет». Про їх внесення системою негайно сповіщаються сторони та учасники провадження, які мають права доступу до матеріалів провадження через цю систему.

6. Відсутність хоча б одного з документів у електронній системі «Персональний он-лайн кабінет», які містяться у матеріалах провадження з вини суду, має наслідком юридичну відповідальність, встановлену законом.

7. Право доступу до матеріалів провадження через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» надається: 
1) головуючому судді та колегії суддів (включаючи присяжних); 
2) працівникам суду, які відповідають за роботу цієї системи; 
3) сторонам (в т.ч. особі, яка тримається в установі попереднього ув’язнення або установі виконання покарань) та учасникам провадження (в т.ч. технічному експерту, експерту, судовому експерту).
      
8. Несанкціоноване втручання в роботу електронної системи «Персональний он-лайн кабінет», має наслідком юридичну відповідальність, встановлену законом.
      
9.Строки збереження матеріалів провадження в електронній системі «Персональний он-лайн кабінет» визначаються Положенням про Єдину судову інформаційну (автоматизовану) систему».
10. Якщо особа, яка отримала право доступу до матеріалів кримінального провадження через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет», тримається в установі попереднього ув’язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною першою цієї статті, забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
11. Сторони та особи, які беруть участь у справі та яким суд надав право доступу до матеріалів справи через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет», мають право:
1) ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді з можливістю їх копіювання, роздрукування та збереження; 
2) на відтворення, роздрукування, копіювання та збереження інформації, яка міститься на технічному носії інформації зафіксованої процесуальної дії;
3) на відтворення, копіювання та збереження відеозапису судового засідання;
4) звертатися з заявою про отримання права доступу до матеріалів цивільної справи через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет», а також подавати до суду свої зауваження з приводу роботи цієї системи»;
5) вчиняти інші дії, передбачені Положенням про Єдину судову інформаційну (автоматизовану) систему.
12. Через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» може бути подана Заява про видачу судового наказу або Заява про розгляд справи  в порядку окремого провадження. 
13. Через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» здійснюють провадження у електронному вигляді стосовно запобіжних заходів. Безкоштовним критерієм пошуку стосовно перевірки вжиття запобіжних заходів для будь-якої фізичної чи юридичної особи є: або ідентифікаційний номер платника податків для фізичної особи, код ЄДРПОУ для юридичної особи. В разі відсутності  підстав для запобіжних заходів з електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» має надійти відповідь: «Відсутні підстави для запобіжних заходів».
14. Через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» здійснюють провадження у електронному вигляді стосовно виконання рішень суду. Критерієм пошуку стосовно перевірки виконання рішень суду для будь-якої фізичної чи юридичної особи є: або ідентифікаційний номер платника податків для фізичної особи, код ЄДРПОУ для юридичної особи. В разі виконання рішень суду з електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» має надійти відповідь, в якій має бути зазначено про номер справи або номери справ, за якими рішення суду виконане відповідним судовим виконавцем.
15. Юридична чинність і доказовість отримання документів через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет» надається за допомогою електронного цифрового підпису, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис».
16. Фінансування ведення, функціонування та вдосконалення електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
17. Програмне забезпечення та база даних електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» є власністю держави в особі держателя Державної судової адміністрації.
		
Стаття 674.  Знищення товарів за спрощеною процедурою при митному оформленні
1.	В разі вчинення відповідальною особою, повноваження якої визначені Митним Кодексом України  дій, пов’язаних з  призупиненням митного оформлення товарів за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності при митному оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України, – не пізніше одного робочого дня до  окружного суду, визначеного згідно до зонального регіонального обслуговування відповідно до статті 2 цього Закону до електронної системи «Персональний он-лайн кабінет» має бути подана заява  щодо знищення товарів за спрощеною процедурою.
2.	Згідно автоматизованої системи розподілу справ, суд не пізніше трьох днів після отримання заяви, зазначеної у першому пункті цієї статті має дозволити або не дозволити  знищення товарів за спрощеною процедурою, передбаченою Митним Кодексом України.  
3.	Рішення суду, прийняте за результатами розгляду заяви, зазначеної у першому пункті цієї статті в наступний день після прийняття цього рішення має бути внесено до електронної системи «Персональний он-лайн кабінет»  та надіслане у вигляді електронного файлу власнику товару, який має бути знищеним  при митному оформленні з підстав порушення прав інтелектуальної власності.
4.	В рішенні суду, яке зазначено у третьому пункті цієї статті має бути визначено судового виконавця, який має до часу знищення відібрати зразки знищуваного товару та передати їх власнику цього товару.
5.	В рішенні суду, яке зазначено у третьому пункті цієї статті має бути визначено процедури компенсації послуг судового виконавця, в т.ч. з врахуванням наявності та чинності страхового покриття подібних ризиків за договором страхування власника товарів від порушення прав інтелектуальної власності при митному оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України.
6.	Власник товарів, знищених  за спрощеною процедурою на підставі рішення суду, зазначеного в пункті три цієї статті  має право подати позовну заяву на відшкодування завданої йому шкоди  дії органу виконавчої влади  та на дії її посадових осіб згідно процедур, визначених цим Законом щодо порядку подачі та розгляду позовних заяв.
7.	Рішення суду, яке зазначено у третьому пункті цієї статті приймається професійним  суддею одноособово.
8.	Рішення суду, яке зазначено у третьому пункті цієї статті підлягає оскарженню виключно в апеляційній інстанції протягом трьох днів з часу його прийняття. Відшкодування шкоди, завданої власнику товарів, знищених  за спрощеною процедурою на підставі рішення суду, зазначено у третьому пункті цієї статті здійснюється або страховою компанією, або за результатами розгляду позовної заяви, поданої згідно до пункту шість цієї статті в межах  терміну загальної позовної давності.
9.	Рішення апеляційної інстанції приймається за процедурами визначеним цим Законом не пізніше одного робочого дня з часу надходження до суду (в т.ч. через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет»)  відповідної скарги на рішення суду першої інстанції, яке зазначено у третьому пункті цієї статті. Рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.
10.	В разі  неспроможності страхової компанії виконати свої зобов’язання перед власником товарів, знищених  за спрощеною процедурою на підставі рішення суду, - останній має право звернутися з позовною заявою, визначеною у пункті шість цієї статті. 
11.	 Приклади заяв, зазначених у цій статті  як зразки розміщуються на сайті суду.
		
Стаття 675. Бібліотека загального доступу
1.	В кожному окружному суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції працює бібліотека загального доступу  (далі – бібліотека) до справ, переданих на зберігання до архіву суду.
2.	Бібліотека веде електронний каталог справ на підставі даних, переданих з електронної системи «Персональний он-лайн кабінет».
3.	Електронний каталог справ суду будь-якої з бібліотек суду ведеться українською та англійською мовами.
4.	Щодоби Електронний каталог справ будь-якої з бібліотек суду підлягає оновленню.
5.	На сайті Верховного Суду міститься Зведений Електронний каталог справ всіх бібліотек всіх судів, який оновлюється не рідше одного разу на тиждень та ведеться українською і англійською мовами.
6.	Електронний каталог справ будь-якої з бібліотек суду  містить пошуковий апарат за критеріями назв ідентифікації  об’єкта (об’єктів) та ідентифікації даних стосовно майнових прав інтелектуальної власності та об’єкту майнових прав інтелектуальної власності, визначених відповідно до вимог статей  9, 22 цього Закону.
7.	Зведений Електронний каталог справ всіх бібліотек для вільного доступу надає інформацію про поштову адресу, електронну адресу, номер телефону  та режим роботи щодо кожної бібліотеки
8.	Зведений Електронний каталог справ всіх бібліотек є доступним протягом 24-годин  для будь-якої  особи.
9.	Безоплатний доступ до всіх файлів з системи «Персональний он-лайн кабінет» через бібліотеку мають право судді, технічні експерти, експерти, судові експерти, адвокати, працівники апарату суду, патентні повірені, науковці, присяжні, судові виконавці та нотаріуси. 
10.	Сторони справи мають право на можливість вільного ознайомлення з повними матеріалами судової справи, рішення по якій вступило в законну силу у бібліотеці суду першої інстанції.
		
Стаття 676. Методологічне забезпечення роботи суду
1.	Методологічне забезпечення роботи суду здійснює департамент, керівник якого підпорядковується голові суду.
2.	Департамент Методологічного забезпечення роботи суду є відповідальним за:
1)	підборку судових прецедентів та судової практики в межах запиту через електронну систему «Персональний он-лайн кабінет»;
2)	взаємодію з національними та міжнародними базами даних щодо забезпечення повноти ідентифікаційних  процедур по справі на запит головуючого судді.
3)	підготовку та розміщення для загального доступу на сайті суду та на інформаційних стендах у холі приміщення суду прикладів заяв (клопотань тощо) до суду згідно процесуальних вимог;
4)	питання підвищення кваліфікації професійних суддів та працівників апарату суддів;
5)	питання взаємодії з засобами масової інформації щодо висвітлення роботи суду вцілому;
6)	питання забезпечення роботи електронної системи «Персональний он-лайн кабінет»;
7)	питання забезпечення роботи бібліотеки загального доступу;
8)	питання організації тематичних засідань для технічних експертів, експертів, судових експертів, спеціалістів, виконавців, нотаріусів, перекладачів;
9)	питання взаємодії з громадськістю;
10)	 організації практики студентів, магістрів та аспірантів вищих навчальних закладів за спеціалізацією, пов’язаною із галуззю права інтелектуальної власності та конкуренції;
11)	 підготовкою  та організацією тематичних науково-дослідних робіт спільно з вищими  освітніми та науковими закладами та/або громадськими організаціями, що мають всеукраїнський статус та діяльність яких пов’язана з науково-дослідними дослідженнями в галузі експертології, права та прав інтелектуальної власності;
12)	 підготовкою запитів суду щодо судової практики до  Науково-консультативної  при Верховному Суді;
13)	 співпраці в рамках Європейської патентної конвенції;
14)	інші питання, визначені згідно до Положення про Департамент Методологічного забезпечення роботи суду, погодженого загальними зборами суддів суду.
		
Стаття 677.  Процесуальний режим сприяння для  національного малого та середнього бізнесу		
1. Загальна сума судового збору, який належить до сплати юридичною особою, яка  за останній квартал, що передує даті подання заяви (позовної заяви) до суду, відповідно до процедур визначених цим законом подавала до органів державної статистики фінансовий звіт суб’єкта малого підприємництва не має перевищувати  середньої вартості судового збору, сплаченого по Україні за попередній рік.
2. Державна судова адміністрація щорічно не пізніше 4 січня  кожного року оприлюднює на своєму сайті середню вартість судового збору, сплаченого по Україні за попередній рік.
3. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України розробляє нормативно-правові механізми надання поворотної фінансової допомоги для фінансування  видатків на ведення справ у суді за договором з юридичною особою, визначеною у пункті першому цієї статті.		
Стаття 678.  Процесуальний режим сприяння авторам винаходів, корисних моделей, сортів росли, порід тварин та фізичним особам власникам майнових прав на винаходи та корисні моделі, сорти росли та породи тварин 		
1. Загальна сума судового збору, який належить до сплати особою, яка  є автором винаходу,  корисної моделі, сорту рослини, породи тварини не має перевищувати  однієї третьої від  середньої вартості судового збору, сплаченого по Україні за попередній рік.
2. Загальна сума судового збору, який належить до сплати фізичною особою, яка  є власником  майнових прав на винахід,  корисну модель, сорт рослини, породу тварини не має перевищувати  однієї третьої від  середньої вартості судового збору, сплаченого по Україні за попередній рік.
3. Середня вартості судового збору, сплаченого по Україні за попередній рік визначається згідно до пункту другому статті 677 цього Закону.
4. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України розробляє нормативно-правові механізми надання поворотної фінансової допомоги для фінансування  видатків на ведення справ у суді за договором з фізичною особою, яка  є автором винаходу,  корисної моделі, сорту рослини, породи тварини або є власником  майнових прав на винахід,  корисну модель, сорт рослини, породу тварини та отримує від держави  пільги або субсидії.
		
Стаття 679.  Процесуальний режим сприяння розгляду справ		
1. Кількість професійних суддів та кількість працівників апарату судів не має бути залежною від кількості поданих до суду заяв.
2. Фінансування видатків суду має дозволяти:
1)	працювати більшій кількості суддів, присяжних, технічних експертів, експертів; 
2)	забезпечувати суддів потрібним штатом помічників;
3)	 отримувати спеціалізовану інформацію;
4)	впроваджувати інформаційні технології при судовому провадженні справ.
 3. Фінансування видатків суду не має бути залежним від кількості поданих до суду заяв та середньої варстоті видатків на сплату судового збору.
		
Стаття 680.  Процесуальний режим сприяння методологічного забезпечення від органів  виконавчої влади		
1. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України з метою поповнення та оновлення змісту понять та доктрин, пов’язаних з правами інтелектуальної власності, якими користуються суд та сторони  судового провадження згідно цього Закону щороку подає на розгляд Вищий раді правосуддя.
2. З метою дотримання об’єктивності реалізації положень пунтку першого цієї статті Міністерство економічного розвитку і торгівлі України спільно з Вищим спеціалізованим судом з питань інтелектуальної власності щороку:
1) проводить  конкурс на найкращий науковий твір (реферат, дипломну роботу, кандидатську роботу) за тематикою майнових прав інтелектуальної власності;
2) проводить виставки «Винаходи та відкриття України», організовує конференції «Судова практика та система судового захисту  майнових прав інтелектуальної власності в Україні» та робить відео-презентації цих виставок і конференцій для перекладу на мови різних країн та оприлюднення для вільного доступу на сайтах представництв та консульств України за кордоном;
3) подає пропозиції щодо врахування в Державному бюджеті України на поточний рік видатків, пов’язаних з реалізацією положень пункту три статті 677 цього Закону  щодо надання поворотної фінансової допомоги для фінансування  видатків на ведення справ у суді.
3. Антмонопольний  комітет України з метою поповнення та оновлення змісту понять, пов’язаних з конкурентним правом, якими користуються суд та сторони  судового провадження згідно цього Закону щороку подає на розгляд Вищий раді правосуддя.
4. З метою дотримання об’єктивності реалізації положень пунтку четвертого цієї статті Антмонопольний  комітет України спільно з Вищим спеціалізованим судом з питань інтелектуальної власності щороку:
1) проводить  конкурс на найкращий науковий твір (реферат, дипломну роботу, кандидатську роботу) за тематикою конкуренційного права;
2) організовує конференції «Судова практика та система судового захисту  конкуренції  в Україні» та робить відео-презентації цих  конференцій для перекладу на мови різних країн та оприлюднення для вільного доступу на сайтах представництв та консульств України за кордоном.

ХІІ. ЧАСТИНА
ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ		
Глава 1. Забезпечення умов розгляду справ		
Стаття 681.  Перехідний період розгляду справ в першій, в апеляційній та в касаційних інстанціях		
1. Цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, яке має відбутися не пізніше одного тижня з дня його підписання.
2. Справи, розгляд яких віднесено до компетенції Вищого суду з питань інтелектуальної власності, що знаходилися в судах, які спеціалізуються на розгляді в цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення на дату початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності підлягають подальшому розгляду:
1) В першій та/або в апеляційній інстанції за процесуальними нормами, які були передбачені на дату початку розгляду справи але за обов’язковою нормою колегіального складу суду з залученням судді окружного суду або Вищого суду з питань інтелектуальної власності
2) В касаційній інстанції, - за процесуальними нормами, які були передбачені на дату початку розгляду справи.
3. Провадження, які подані до суду, а також, які знаходяться на розгляді у судах (не залежно від інстанції) до введення у дію цього Закону, не вносяться до електронної системи «Персональний он-лайн кабінет».
		
Глава 2. Забезпечення умов розгляду справ		
Стаття 682.  Внесення змін та доповнень до чинних законів
(окрема таблиця)
		
Стаття 683.  Обов’язковість виконання положень
1. Кабінету Міністрів України:
1) у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону:
привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом;
забезпечити підготовку та впровадження в юридичних вищих навчальних закладах нових навчальних програм з вивчення нового законодавства;
2) у місячний строк з дня опублікування цього Закону внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення фінансування:
модернізації  ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань з правом цілодобового доступу та обміну інформацією між судом, прокуратурою  органами розслідування, нотаріусами, судовими виконавцями та банківськими установами через електронну  систему «Персональний он-лайн кабінет» 
модернізації  ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань через електронну  систему «Персональний он-лайн кабінет»  з метою підключення до всіх наявних майнових реєстрів та реєстрів банківських рахунків;
виділення  приміщень та обладнання для роботи судів;
обладнання технічними засобами фіксування документообігу судового провадження і технічними засобами проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції;
обладнання органів досудового розслідування технічними засобами фіксування судового провадження і технічними засобами проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції;
обладнання залів судового засідання у необхідній кількості технічними засобами фіксування судового провадження та технічними засобами проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції у кількості не менше п’яти залів на кожний суд першої інстанції, не менше чотирьох залів на апеляційний суд, не менше п'яти залів на Верховний Суд;
обладнання установ попереднього ув'язнення та установ виконання покарань технічними засобами проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції з судами у кількості не менше двох приміщень у кожній установі;
апарату судів та суддів.
2. Рекомендувати Генеральній прокуратурі України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону:
1) розробити, затвердити, погодити з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України та впровадити модернізацію ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань з правом доступу та обміну інформацією між судом, прокуратурою та  органами розслідування;
2) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
3. Рекомендувати Міністерству внутрішніх справ України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
4. Рекомендувати Службі безпеки України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
5. Кабінету Міністрів України спільно з Генеральною прокуратурою України, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України та органами адвокатського самоврядування підготувати і забезпечити виконання програм перепідготовки працівників органів кримінальної юстиції та адвокатів з питань застосування нових положень процесуального законодавства.
6. Рекомендувати Державній судовій адміністрації України:
1) протягом одного місяця з дня опублікування цього Закону забезпечити звернення своїх територіальних управлінь до визначених у статті 50 цього Закону осіб про подання для формування та затвердження списків присяжних;
2) протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
3) розробити, затвердити, погодити з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Генеральною Прокуратурою, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством фінансів України, Державною фіскальною службою України  та впровадити модернізацію ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань з правом доступу та обміну інформацією між судом, прокуратурою та  органами розслідування з врахуванням  Електронного кабінету судді, судовому виконавцю, нотаріусу.
7. Рекомендувати Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, Антимонопольному комітету України, Мінітерству юстиції України та Національному банку України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.