Додаток  №3 до листа 

проект
ПОЯСНЮВАЛЬНА ЗАПИСКА
до проекту Закону України "Про Вищий спеціалізований суд з питань інтелектуальної власності"

	1. Обґрунтування необхідності прийняття законопроекту

Обґрунтуванням необхідності прийняття даного проекту Закону України "Про Вищий спеціалізований суд з питань інтелектуальної власності" (далі – законопроект) є потреба ефективного та адекватного юридичного захисту прав інтелектуальної власності і конкуренції на основі:
1)	реалізації положень статті 129 Конституції України, статті 32 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; 
2)	імплементації в національне законодавство положень глави 9 "Інтелектуальна власність" "Угоди про асоціацію між Україною, з однією сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" від 27.06.2014 року
3)	імплементації в національне законодавство положень статті 41 Угоди ТРІПС;
4)	імплементації в національне законодавство положень Директиви "Про забезпечення прав інтелектуальної власності" Європейського Парламенту та Ради  №2004/48/ЄС від 29 квітня 2004 року;
5)	імплементації в національне законодавство положень Директиви Ради 87/54/ЄЕС від 16 грудня 1986 р. про правову охорону топографій напівпровідникових виробів;
6)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 93/83/ЄC Європейського Парламенту та Ради від 27 вересня 1993 р. про узгодження деяких положень авторського права і суміжних прав та застосування їх до супутникового мовлення і кабельної ретрансляції;
7)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 96/9/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 березня 1996 р. про правову охорону баз даних;
8)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 98/44/ЄC Європейського Парламенту та Ради від 6 липня 1998 р. про правову охорону біотехнологічних винаходів;
9)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 98/71/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 13 жовтня 1998 р. про правову охорону промислових зразків;
10)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 2001/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 22 травня 2001 р. про гармонізацію певних аспектів авторського права та суміжних прав у інформаційному суспільстві;
11)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 2001/84/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 27 вересня 2001 р. про право слідування на користь автора оригінального твору мистецтва;
12)	імплементації в національне законодавство положень Регламенту Ради (ЄС) № 6/2002 від 12 грудня 2001 р. про промислові зразки Співтовариства;
13)	імплементації в національне законодавство положень Регламенту Ради (ЄС) № 510/2006 від 20 березня 2006 р. про захист географічних зазначень та позначень походження сільськогосподарської продукції та продуктів харчування;
14)	імплементації в національне законодавство положень Регламенту (ЄС) № 110/2008 Європейського Парламенту та Ради від 15 січня 2008 р. про визначення, опис, презентацію, маркування і захист географічного позначення спиртних напоїв, який скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 1576/89;
15)	імплементації в національне законодавство положень Регламенту Ради (ЄС) № 207/2009 від 26 лютого 2009 р. про торговельну марку Співтовариства;
16)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 2009/24/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2009 р. про правову охорону комп’ютерних програм;
17)	імплементації в національне законодавство положень Директиви 2014/26/ЄC Європейського Парламенту та Ради від 26 лютого 2014 р. про колективне управління авторським та суміжними правами та мультитериторіальне ліцензування прав на музичні твори з метою он-лайн використання на внутрішньому ринку;
18)	імплементації в національне законодавство положень Конвенції про кіберзлочинність (Будапешт) від 23 листопада 2001 року (дата набуття чинності для України 01 січня 2006 року);
19)	імплементації в національне законодавство положень Регламенту Ради (ЄС) № 2100/94 від 27 липня 1994 р. «Про права на селекційні досягнення у Європейській Спільноті».
Вищий суд з питань інтелектуальної власності  має розглядати справи у сфері захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції, керуючись нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус судів» та положеннями цього проекту Закону.
Прийняття проекту Закону України "Про Вищий спеціалізований суд з питань інтелектуальної власності" закріпить на законодавчому рівні юридичний статус, порядок  формування та здійснення діяльності, а також деталізує конституційні повноваження судових проваджень на рівні першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

2. Мета та завдання законопроекту
Метою законопроекту є встановлення організаційних передумов діяльності інстанцій та правового статусу Вищого спеціалізованого суду захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції як нового органу системи правосуддя.
Завданням законопроекту є закріплення на законодавчому рівні інструментів конституційної моделі та міжнародних норм захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції в окружному суді (суді першої інстанції), в апеляційному суді (суді апеляційної інстанції) та у Верховному Суді (суді касаційної інстанції).

3. Загальна характеристика і основні положення проекту акта
За своєю структурою законопроект складається із дванадцяти частин, яким є: ″Загальна частина″, ″Процесуальне забезпечення″, ″Перша інстанція″, ″Апеляційна інстанція″, ″Касаційна інстанція″, ″Провадження у зв’язку з нововиявленими обставинами″, ″Виконання судових рішень″, ″Відновлення втраченого судового провадження″, ″Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів″, ″Кримінальне провадження, яке містить відомості, що становлять державну таємницю″, ″Сервіси провадження″, ″Перехідні положення″.
Загальна частина складається з трьох розділів та визначає призначення закону, підсудність справ, зміст понять загального права, зміст понять та доктрин спеціального права, якими користуються суд та сторони судового провадження.
Положення частини ″Процесуальне забезпечення″ законопроекту містять норми, спрямовані на невілювання того, що створення одного на всю Україну спеціалізованого Вищого суду з питань інтелектуальної власності як суду першої інстанції може призвести до ризиків:
1)	права доступу до правосуддя (в т.ч. через видатки для доступу до суду з географічної точки зору; видатки на ведення справ у суді, що пов'язані не з встановленням істини у справі, а з конкуренцією взаємодії між адвокатами та суддями);
2)	політичного тиску на суд та тиску на суддів, які ухвалюють рішення з огляд на істину справи, а не на користь політичним амбіціям;
3)	перепон обміну правовими ідеями та намаганню «увіковічити помилки» у вигляді судової практики на користь політичним амбіціям, а не на користь добросовісної конкуренції;
4)	зробити суд «своїм» для «смотрящих», наприклад, з Органу, уповноваженому державою Україна здійснювати державну реєстрацію прав інтелектуальної власності та/або з Антимонопольного комітету України.
Норми частини ″Процесуальне забезпечення″ законопроекту також закріплюють положення статті 42 Угоди ТРІПС, що вимагає доступності для власників прав судової процедури дотримання права інтелектуальної власності.
Відповідно до рекомендацій Одинадцятої сесії Консультативного комітету щодо захисту прав Всесвітньої організації інтелектуальної власності (5-7 вересня 2016 року, Женева) та враховуючи непоодинокі випадки значного завантаження судових експертів у зв’язку з знаходженням у кожного з них на виконанні одночасно понад десяти експертиз або у зв’язку з постійною ротацією кадрів державних експертних спеціалізованих установ та політичною і адміністративною залежністю  судових експертів, - з метою скорочення розгляду справи в суді законопроект вводить в судовий процес інститут технічних експертів та експертів, розмежувавши їх з «перевантаженим» інститутом судових експертів.
Про значне навантаження на судових експертів, зокрема, свідчать положення п.1.13 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» №53/5 від 08 жовтня 1998  року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145 (далі – наказ №53/5).
Так,  пункт 1.13 наказу №53/5 передбачає, що: «у разі відмови органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у погодженні запропонованого розумного строку проведення експертизи матеріали справи повертаються з пропозицією призначити експертизу іншим суб'єктам судово-експертної діяльності, визначеним у статті 7 Закону України "Про судову експертизу"». Зокрема, положення останнього абзацу статті 7 Закону України "Про судову експертизу" зазначають, що «для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань».
Законопроект також усуває ризик безпідставного затягування розгляду справ у суді через несплату вартості дослідження, що має бути виконане експертом. Про те, що подібний ризик існує при виконанні судових експертиз свідчить пункту 1.13 наказу №53/5, в якому зазначено, що у випадку несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення. 
Наказ «Про затвердження Порядку проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень» №775/5 від 25 травня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 травня 2015 р. за №605/27050  (далі – наказ №775/5) також свідчити про те, що вимоги статті 4 чинного Закону України "Про судову експертизу" щодо незалежності судового експерта та правильності його висновку не забезпечуються в частині заборони під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи. 
Так, згідно пункту 3 розділу «Загальні положення» наказу №775/5: «рецензування висновків, складених судовими експертами, НДУСЕ проводиться за ініціативою керівника НДУСЕ під час здійснення ним організаційно-контрольних функцій». Положення першого та другого пунктів другого розділу «Проведення рецензування висновків експертів та оформлення його результатів» наказу №775/5 також передбачають, що: «Рецензування висновків експертів проводиться співробітниками НДУСЕ, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи».
Законопроектом запропоновано призначати технічного експерта та/або експерта за результатами розподілу в автоматизованій системі суду. 
Зазначена норма також має на меті скорочення терміну розгляду справи в суді, який призначаючи експертизу не володіє реальною інформацією про можливість  державної спеціалізованої  установами провести певний вид експертизи. Так, згідно пункту 4.1 наказу №53/5, якщо в експертній установі не проводяться певні види експертиз та відсутні фахівці з певної галузі спеціальних знань, керівник експертної установи розглядає отримані матеріали і повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), та повертає матеріали справи без виконання.
Норми законопроекту скасовують ризики не дотримання вимоги щодо незалежності судового експерта та правильності його висновку. Відкритий реєстр атестованих судових експертів свідчить, що у 2016 році більше 95% працюючих судових експертів звільнилися з Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, а у жодного з новопризначених не має стажу практичної роботи за спеціальністю не менше трьох років.
З врахуванням досліджень Міжнародної торгової палати 2016 року щодо  існуючих у світі спеціалізованих судових установ з питань захисту прав інтелектуальної власності та рекомендацій Одинадцятої сесії Консультативного комітету щодо захисту прав Всесвітньої організації інтелектуальної власності (5-7 вересня 2016 року, Женева) законопроектом врегульовано призначення суддів, присяжних, адвокатів, технічних експертів, експертів за прозорими процедурами.
Порядок  формування списків присяжних за вимогами законопроекту має дати можливість дотримуватись в судовому процесі балансу професійних знань та навичок з метою з’ясування істини по справі.
Законопроектом закріплюється можливість:
1)	доступності видатків на ведення судових справ для малозабезпечених категорій суспільства (якими зокрема можуть бути автори винаходів) та для малого і середнього бізнесу;
2)	формування судової системи, що розглядає справи захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції шляхом реалізації максимальних можливостей залучення у судовому процесі експертних знань;
3)	підвищення прозорості розгляду судових справ (в т.ч. шляхом оприлюднення на сайті суду повного тексту експертних висновків, що були надані суду та є залученими до матеріалів справи);
4)	підвищення гласності судових рішень (в т.ч. шляхом їх перекладу на англійську та/або інші мови та оприлюднення на сайті суду) з метою транскордонного сприяння розвитку конкуренції та захисту прав інтелектуальної власності.
Законопроектом закріплюються запобіжники затягування розгляду судових справ шляхом введення можливості розгляду на рівні будь-якого з окружних судів, що входять до юрисдикції Вищого спеціалізованого суду захисту прав інтелектуальної власності та конкуренції справ за позовним, наказним,  окремим  провадженням та  кримінальних справ за заявним провадженням.
Запобіжником корупційних ризиків при розгляді кримінальних справ є процедури  початку досудового розслідування виключно після реєстрації заяв про злочин у суді. 
Призначений через процедуру  автоматизованого розподілу справ заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої особи (сторони обвинувачення) слідчий суддя у термін не пізніше ніж п’ять робочих днів ідентифікує дані про об’єкт права  інтелектуальної власності та дані з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо:
1) вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення, за яким особа, що обвинувачується в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення була виправдана або засуджена на підставі вироку суду, що набрав законної сили або переглядається за нововиявленими обставинами;
2)  вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
3)  вироку суду, що набрав законної сили за кримінальне правопорушення але переглядається за нововиявленими обставинами стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
4)  наявності позовної заяви або заяви, яка вже розглядається в суді стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
5)  наявності рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення;
6)  наявності заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, що набрало законної сили стосовно права на об’єкт права  інтелектуальної власності, ідентифікаційні дані якого співпадають з об’єктом  права  інтелектуальної власності, зазначеного в заяві або в повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення.
Законопроектом також передбачено, що виключно слідчий суддя приймає ухвалу, якою:
1) або підтверджує потребу досудового розслідування, визначає в межах граничного строку певні строки досудового розслідування та надсилає її на адресу керівників відповідного територіального органу досудового розслідування  та прокуратури;
2) або залишає заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення без руху до закінчення судового розгляду, в т.ч. через підсудність кількох пов'язаних між собою вимог.
У підсумку запропоновані положення законопроекту дадуть змогу забезпечити  виконання положень, викладених у преамбулі Директиви "Про забезпечення прав інтелектуальної власності" Європейського Парламенту та Ради  №2004/48/ЄС від 29 квітня 2004 року: "Створення внутрішнього ринку передбачає усунення обмежень для вільного обігу та порушення правил конкуренції з одночасним створенням сприятливого середовища для інновації та інвестування. У цьому зв'язку охорона інтелектуальної власності становить фундаментальний елемент для успішного створення внутрішнього ринку. Охорона інтелектуальної власності важлива не тільки для сприяння інновації та творчості, а й для розвитку зайнятості та поліпшення конкурентоспроможності… Без ефективних засобів забезпечення прав інтелектуальної власності втрачаються стимули для інновації та творчої праці та скорочуються інвестиції"
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист, що гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Норми законопроекту є відповідними до європейських стандартів і забезпечують право кожного на справедливий суд. 
Згідно положень статті 41 пункту 5 Угоди ТРІПС Україна не має зобов’язань створювати судову систему для забезпечення дотримання прав інтелектуальної власності, яка має бути відмінною від системи, що забезпечує виконання законодавства в цілому.
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Загальна система судочинства в Україні згідно положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає трьох ланкову систему судочинства, представлену місцевими, апеляційними судами та Верховним судом.
Законопроектом визначено як суд апеляційної інстанції Апеляційну палату Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
Ряд порушень прав інтелектуальної власності за природою їх виникнення стосуються підробки (контрабанди тощо), що є кримінальним злочином, але виникає в результаті порушення або авторського права, або майнових прав на інші об'єкти права інтелектуальної власності. 
Чинні положення Кримінального процесуального кодексу України передбачають право цивільного позову в межах кримінального провадження, але не враховують того, що злочин через транскордонність майнових прав інтелектуальної власності у тому ж самому часовому періоді одночасно може відбуватися в різних територіях та/або в результаті дій різних осіб. Нікого не треба переконувати у транскордонності Інтернет.
Судовий захист порушення майнових прав інтелектуальної власності через існуюче процесуальне розмежування  підсудності можуть бути розглянуті на підставі одних і тих же фактів та доказів і в господарському, і в цивільному, і в адміністративному судочинстві та при кримінальному провадженні. Законопроект усуває можливість появи хибної судової практики, що створюється через недосконалість  системи підсудності.
Запропоновані в законопроекті нові правові норми також спрямовані на дотримання Україною положень Угоди ТРІПС щодо конкуренції та врегульовують наявність негативних правових наслідків у зв'язку з наявністю в Україні трьох видів судових процесів (цивільного, кримінального та адміністративного), за якими можуть (в т.ч. одночасно) вирішуватись суперечки, пов'язані з порушенням прав на один і той же об'єкт права інтелектуальної власності. 
Законопроект вводить запобіжники прийняття судових рішень, які не можливо реалізувати у виконавчому провадженні через недосконалість існуючої системи підсудності. Про що свідчить наступний приклад.
Так, хоча територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань технічного регулювання не має обов’язку перевіряти проекти технічних умов на предмет дотримання в їх підготовці приписів законодавства про авторське право і суміжні права, його на підставі рішення, прийнятого за нормами адміністративного судочинства, і на підставі рішення, прийнятого за нормами господарського судочинства, можуть зобов’язати анулювати державну реєстрацію Технічних умов. Але виконати вимогу виконавчого листа щодо анулювання державної реєстрації Технічних умов лише за рішенням  господарського суду неможливо. Господарський суд своїм рішенням не має права і відповідно не скасовує розпорядчий документ органу центральної влади, на підставі якого була здійснена державна реєстрація Технічних умов. Але чомусь приймає рішення  зобов’язати анулювати державну реєстрацію Технічних умов без відповідного рішення суду адміністративної юрисдикції щодо скасування нормативно-правового акту органу центральної влади, на підставі якого була здійснена державна реєстрація Технічних умов.
Законопроект врегульовує системні недоліки та вводить положення, якими передбачено одночасну процедуру підсудності кількох пов'язаних між собою вимог стосовно  скасування державної реєстрації технічних умов, стандартів та інших рішень суб'єкта владних повноважень, які є наслідком по відношенні до факту порушення майнових прав інтелектуальної власності.
Норми законопроекту висувають обов’язковості вимог до ідентифікації автора  як  основного суб’єкта  захисту  в судових процесах.
Запропоновані положення законопроекту у підсумку також дадуть змогу забезпечити  прийняти збалансоване судове рішення у випадку, якщо в переліку позовних вимог, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності є вимога,  яка стосується перевірки за процедурами адміністративного судочинства законності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Згідно пункту 2 статті 41 Угоди ТРІПС процедури, що стосуються захисту прав інтелектуальної власності повинні бути справедливими та неупередженими. Вони не повинні бути безпідставно ускладнені або вартість їх здійснення не повинна бути високою або супроводжуватися значними матеріальними затратами, містити безпідставні часові обмеження або невиправдані затримки. Одночасно положення пункту 4 статті 41 Угоди ТРІПС вимагають, щоб сторони судочинства мали можливість перегляду органом судової влади остаточного адміністративного рішення та за юридичними положеннями законодавства стосовно важливості справи, принаймні юридичних аспектів першого судового рішення по суті справи.
Враховуючи положення ТРІПС та положення статті 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», – даним законопроектом:
1) врегульовано право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій;
2) визначено поріг для справ, які є малозначними та розглядаються без обов'язкового залучення адвоката;
3) врегульовано питання винесення рішень суду щодо запобіжних заходів за відсутністю відповідача у зв'язку з ризиком знищення відповідачем доказів;
4) врегульовано питання винесення рішень суду щодо запобіжних заходів за відсутністю відповідача у зв'язку з ймовірністю того, що затримка прийняття яких-небудь дій може нанести майнові збитки (шкоду тощо) заявнику (скаржнику) за умов надання договору страхування або фінансової гарантії як механізму покриття потенційного збитку, що може бути завдано відповідачу у випадку, якщо рішення суду щодо запобіжних заходів виявиться безпідставним.
З метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду законопроектом запропоновано реалізацію прав на судовий захист через систему окружних судів  першої інстанції, в кожному з яких може бути утворено чотири палати: Перша Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; Друга Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з захистом прав інтелектуальної власності, яким є винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; Третя Палата – Палата з розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та/або конкурентним законодавством і правами інтелектуальної власності,  та/або не традиційними об’єктами права інтелектуальної власності, та/або науковими відкриттями, та/або комерційними таємницями, та/або ноу-хау, та/або з кіберзлочинами тощо; Четверта Палата – Палата з  розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством (зловживання монопольним становищем, узгоджені дії, недобросовісна конкуренція, інформаційні порушення тощо).
Згідно збірнику "Судова практика: конкуренційні антимонопольні спори" (автор Мельниченко О.І., рецензент заступник голови Вищого господарського суду України, голова судової палати з розгляду справ у господарських спорах, пов'язаних із захистом права на об'єкти інтелектуальної власності  Москаленко В.С.; Київ/Юстиніан, – 2010, 512 с.) ще у 2010 році в сусідній Польщі як спеціалізований конкурентно-патентний суд  працював Антимонопольний трибунал.
Реєстр судових рішень свідчить, що висновки Антимонопольного комітету щодо недобросовісної конкуренції у зв'язку з неправомірним використанням назви юридичної  особи можуть розглядатися як судами адміністративної юрисдикції (наприклад, справа стосовно оскарження рішення Антимонопольного комітету України), так і судами господарської юрисдикції (наприклад, справи  стосовно використання фірмового найменування без дозволу юридичної особи, що має пріоритет на її використання). 
Враховуючи однаковість системних недоліків підсудності, законопроект вводить наявність в  усіх окружних судах (судах першої інстанції)  Палати з  розгляду справ, пов’язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством
Положення законопроекту визначають можливість громадської оцінки по кожному судовому процесу щодо:
– рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, яка полягає в тому, що кожна сторона у справі повинна мати можливість до розгляду справи по суті ознайомитись з доказами, а також письмово висловитись з приводу їх належності, змісту та достовірності у формі відгуку на докази, який надається до суду;
      – змагальності не у формі 5-ти хвилин на ознайомлення з томами справи, а у формі принципу судочинства, який базується на документальному та на логіко-правовому доказуванні і доведенні перед судом переконливості будь-якого з доказів (документальне доказування); 
– відкритості процесу, що забезпечується шляхом винесення ухвали про відкритий розгляд справи та присвоєння справі номеру, за яким на сайті суду в режимі вільного доступу по справі можливо б було знайти: рішення судів всіх інстанцій (з позначкою про набуття законної сили, - якщо таке набуття дійсно відбулося), включаючи рішення апеляції, касації, Верховного Суду та міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною; всі клопотання сторін до суду (якщо в них зазначена позначка про обов’язкову публікацію на сайті суду); журнали всіх судових засідань судів всіх інстанцій;  технічні записи всіх засідань судів всіх інстанцій;
– гласності процесу, що забезпечується шляхом: оприлюднення технічного запису, зробленого судом кожного судового засідання по справі для прослуховування у режимі вільного доступу на сайті суду; оприлюднення кожного журналу судового засідання по справі та технічного запису, зробленого судом і повністю ідентичного до тексту технічного запису;
–	поняття доказів, їх належності та допустимості;
–	єдності судової практики. 
Законопроект в ХІ частині ″Сервіси провадження″ передбачає створення електронної системи «Персональний он-лайн кабінет», яка полягає у вироблені більш нового та ефективного алгоритму дій, за допомогою яких, сформується новий комунікативний простір між органами судової влади, виконавчими органами та суспільством.
На виконання положень статті 38 закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», статті 57 закону України «Про охорону прав на сорти рослин»  та  глави 42 четвертої книги Цивільного кодексу України законопроект передбачає процесуальний режим сприяння авторам винаходів, корисних моделей, сортів росли, порід тварин та фізичним особам власникам майнових прав на винаходи та корисні моделі, сорти росли та породи тварин.
З метою приведення у відповідність із новими конституційними положеннями норм законодавства з питань правосуддя законопроектом вносяться необхідні зміни до процесуальних та інших законів.	
Таким чином, запропонований законопроект закріплює інструменти конституційної моделі розгляду справ захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції у системі окружних судів та апеляційного суду, які  створюють єдину систему Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
 У такий спосіб забезпечується функціонування незалежної судової влади та засади її відповідальності і підзвітності суспільству.

	
4. Стан нормативно-правової бази у даній сфері правового регулювання

Нормативно-правовою базою в цій сфері правового регулювання є Конституція України, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" та інші.

5. Фінансово-економічне обґрунтування

	Реалізація положень цього законопроекту передбачена видатками із Державного бюджету України на 2017 рік. Забезпечення його виконання, в разі його прийняття, здійснюватиметься в межах  відповідних бюджетних видатків, передбачених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

	6. Прогноз соціально-економічних та інших наслідків прийняття законопроекту

	Прийняття цього законопроекту сприятиме удосконаленню правового механізму забезпечення права особи на справедливий суд при розгляді справ захисту прав інтелектуальної власності і економічної конкуренції, підвищенню ефективності діяльності судової системи, забезпеченню однакового застосування закону, визначенню правових і організаційних засад, введення нових вимог ідентифікаційних процедур, пов’язаних з призначенням с захистом та забезпеченням права на захист у справедливому суді. 

Народний депутат України					Л.Козаченко